ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/3578/20 пров. № А/857/11439/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Хомича О.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року (головуючий суддя: Сакалош В.М., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 20.08.2020) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Берінгім» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості, 
                                                            встановив:
ТзОВ «Берінгім», 13.05.2020 звернулося з позовом до суду, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210051/2 від 19.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UА 209000/2019/210062/2 від 20.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210060/2 від 20.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210061/2 від 20.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210081/2 від 24.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210080/2 від 24.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210082/2 від 24.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/201990/2 від 26.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210089/2 від 26.12.2019 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA 209000/2019/210087/2 від 26.12.2019 року.
Обґрунтовує позов тим, що задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контракту від 18.04.2018 № 1-BERI-TELL та відповідних інвойсів. Також, вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій. Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів. Також, звертає увагу, що в оскаржених рішеннях про коригування митної вартості не визначено, яких саме документів визначених положеннями ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України позивач не надав. Вказує, що наведені в оскаржених рішеннях про коригування митної вартості причини неможливості визнання задекларованої вартості товару є формальними.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано вищевказані рішення про коригування митної вартості з відповідними номерами та стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Берінгім” судовий збір в сумі 2102,00 (дві тисячі сто дві гривні) гривні. 
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями позивача опрацьовувалася інформація, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. Під час здійснення митного контролю за відповідними митними деклараціями було встановлено, що за всіма деклараціями митна вартість була визначена декларантом за резервним методом. У ДМВ джерелом інформації, що використовувалося для визначення митної вартості вказано митну декларацію UA209140/2018/143786 датовану 04.07.2018. Цілком очевидним є факт, що митне оформлення річної давності містить неактуальну інформацію та не відповідає вимогам ст. 64 МКУ щодо визначення митної вартості за резервним методом. Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визначена. На вимогу митного органу, декларантом додаткові документи не надсилалися. 
Апелянт звертає увагу, що висновок експерта № 19-09/239, який підтверджує заявлену вартість товару, датований 04.07.2018, і зазначено в ньому, що дослідження є актуальним на липень 2018 рік, тобто не містить актуальної інформації щодо вартісних характеристик товару, окрім того він виданий на конкретну партію товару, яка постачалася за інвойсом № 28955 від 02.07.2018. З огляду на викладене, застосовувати даний висновок для підтвердження вартісних характеристик товару даної партії некоректно. Крім того, під час проведення досліджень огляд товару експертом не здійснювався, в якості джерела інформації експерт посилається на відомості із сайту «Алібаба», тоді, як товар, що оцінюється, є походженням з ринку Європи, лист продавця із зазначенням цін, є адресним і не може слугувати підтвердженням цінової пропозиції як такої, що призначена широкому колу осіб на умовах вільної конкуренції.
Отже, декларантом не дотримано вимог частини 2 статті 53 МК України, до митного оформлення не подано в повному обсязі документи, які підтверджують числові значення митної вартості, відсутнє належне обґрунтування обраного декларантом методу визначення митної вартості.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “Берінгім” (код ЄДРПОУ 42038162) та компанією “Tell-Tex Gmbh” (Швейцарія) укладено контракт №1-BERI-TELL від 18.04.2018. За умовами цього контракту Продавець продає, а Покупець купляє одяг, взуття, речі, що були у використанні (секонд хенд). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах. 
На виконання вказаного контракту ТзОВ “Берінгім” до митного оформлення подано наступні митні декларації, а саме:
- ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/704240; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/704900;- ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/704729; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/704726; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706081; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706074; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706101; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706666; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706650; - ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/706629; за кодами товарів 63090000 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (SecondHand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 25%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; за кодом 6309000010 «взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 25%». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD; за кодом 6309000090 «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 25%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD.
Не погоджуючись із заявленою митною вартістю, Галицька митниця ДМС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/210051/2 від 19.12.2019 року, рішення UА 209000/2019/210062/2 від 20.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210087/2 від 26.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210060/2 від 20.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210081/2 від 24.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210080/2 від 24.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210082/2 від 24.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/201990/2 від 26.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210089/2 від 26.12.2019 року, рішення UA 209000/2019/210061/2 від 20.12.2019 року, згідно з якими проведено наступні коригування митної вартості:
- за кодом товару 6309000020 встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD;
- за кодом товару 6309000010 встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD;
- за кодом товару 6309000090 встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD.
Підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості відповідач наводить формулювання, що “митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам ст. 64 Митного кодексу України та Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. У ДМВ вказано джерело інформації, що використовувалось для визначення митної вартості, котре є неактуальним по часовим параметрам. Також, відповідач стверджує, що “митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п. 2-3 статті 53 Митного кодексу України.
Зазначено, що за результатами контролю проведеного на підставі ст. 54 МК України встановлено, що:
- у фактурі повинна бути передоплата, відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата), проте до митного оформлення жодного платіжного документу не додано; 
- висновок, зазначений у графі 44 МД № 19-09/239 від 04.07.2018 стосується іншої партії товару, а ціни, зазначені у висновку, є актуальними протягом липня 2018 року.
Відповідачем заявлено вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком ч. 3-4 ст. 53 Митного кодексу України.
Також, відповідачем зазначено, що неможливо застосувати методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД UA209150/2019/16933 від 18.10.2019, МД UA206010/2019/10724 від 31.10.2019.
Також, митним органом прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у зв`язку із неможливістю завершення митного оформлення у зв`язку із невірно заповненими графами гр. 12,45,43,44 ВМД, відповідно до рішень про коригування митної вартості (порушено умови декларування передбачені п. 1 п.8 ст. 257 МКУ, ст. 55 МКУ, ПКМУ від 20.05.12 №450), а саме:
- картку відмови №UA209140/2019/70069 від 19.12.2019;- картку відмови №UA209140/2019/70080 від 20.12.2019;- картку відмови №UA209140/2019/70078 від 20.12.2019;- картку відмови №UA209140/2019/70079 від 20.12.2019;- картку відмови №UA209140/2019/70108   від 24.12.2019;- картку відмови №UA209140/2019/70107 від 24.12.2019; - картку відмови №UA209140/2019/70106 від 24.01.2019; - картку відмови №UA209140/2019/70119 від 26.12.2019; - картку відмови №UA209140/2019/70118 від 26.12.2019; - картку відмови №UA209140/2019/70116 від 26.12.2019;
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були наявні всі документи для визначення митної вартості за ціною контракту щодо товарів, які імпортувались за цими договором та контрактом, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за цінами Контракту № 1-BERI-TELL від 18.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берінгім» та компанією «Tell-Tex Gmbh» (Швейцарія).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Зі змісту ст. 19 Конституції України видно, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
При цьому, митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.
Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.
Разом з тим, відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.
Судом встановлено, що задекларована митна вартість визначалася декларантом на підставі положень контракту від 18.04.2018 № 1-BERI-TELL та відповідних інвойсів.
Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій.
За умовами контракту 1-BERI-TELL від 18.04.2018 та наданих до митного оформлення інвойсів встановлено умови поставки EXW відповідно до умов міжнародної торгівлі ІNCOTERMS, а тому вартість доставки включена у вартість самого товару.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що разом з митними деклараціями декларантом для митного оформлення подано наступні документи: рахунки-фактури (інвойси), автотранспортні накладні, сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, зовнішньоекономічний договір 1-BERI-TELL, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), договір (контракт) про перевезення, заява про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікати дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення.
Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів, натомість містили всі реквізити, необхідні для ідентифікації придбаного ТОВ «Берінгім» товару.
На переконання суду апеляційної інстанції, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем при здійсненні імпортування товарів на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості на підставі положень контракту було надано повний пакет документів, відповідно до переліку, закріпленого статтею 53 Митного кодексу України.
З приводу покликання апелянта на відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (відсутнє документальне підтвердження основи для визначення складових митної вартості за резервним методом, що відповідало би вимогам законодавства), суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з п. 5.2 контракту №18.04.2018 № 1-BERI-TELL розрахунок за цим контрактом проводяться в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів з поточного рахунку покупця, на поточний рахунок продавця. За домовленістю сторін можлива передоплата відповідно до виставленого інвойсу.
Тобто, такі розрахунки проводяться за загальним правилом на умовах післяплати, якщо відсутня домовленість про встановлення передоплати.
Підтвердження про встановлення такої домовленості у справі відсутні, а платіжні доручення за поставлений товар, які були видані після завершення поставки, не могли бути подані митному органу до завершення митного оформлення Товару.
За положеннями ст. 53 МК України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар.
При цьому відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.
Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018 року у справі № 803/49/16.
Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що неподання декларантом запитуваних Митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
З приводу обґрунтування апелянта щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.03.2018 року у справі № 809/4367/15.
Щодо зауваження митного органу, що висновок зазначений у гр. 44 МД від 27.11.2018 № 19-09/394 стосується іншої партії товару, а ціни зазначені у висновку є актуальними протягом липня 2018 року, суд зазначає, що дана обставина жодним чином не обґрунтовує наявність обставин визначених положенням ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, отже не обґрунтовує і підстави коригування митної вартості проведеної митним органом.
Згідно ч. 1 ст. 327 МК України орган доходів зборів наділений правом залучати спеціалістів та експертів для участі у здійсненні митного оформлення.
Відтак, безпідставними є покликання апелянта на неактуальність висновку експерта, оскільки такі не містять жодних зауважень по суті дослідження, а твердження про те, що ціни на ідентичні товари змінювалися, жодним чином не підтверджені.
Також, з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості судом першої інстанції вірно встановлено, що митний орган не застосовує метод 2а, 2б з причин відсутності в органу доходів та зборів та декларанта інформації про ідентичні товари та подібні (аналогічні) товари, методі 2в та 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Окрім цього визначається, що джерелом для коригування митної вартості слугували МД UA209150/2019/16933 від 18.10.2019, МД UA206010/2019/10724 від 31.10.2019 року.
Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Крім того, як випливає із Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Обов`язковість чіткого визначення вказаної вище інформації, як обов`язкових реквізитів будь-якого рішення про коригування заявленої митної вартості товарів підтримується і наявною судовою практикою, зокрема відповідна правова позиція викладена в постанова Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано будь-яких підтверджень щодо виявлених митним органом ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів позивачем та такі не надано в ході судового розгляду справи, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обгрунтованості позовних вимог.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Апеляційна скарга Галицької митниці Держмитслужби не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
                                                        постановив:
апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 380/3578/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 04.12.2020