ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 р.	Справа № 520/4214/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Сагайдак В.В., м. Харків) від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 617 від 11.02.2020 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.11.2019 р. - дати досягнення шістдесятиріччя.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 617 від 11.02.2020 р.; зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у страховий стаж, який дає право на призначення останньому пенсії за віком, період з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р. - час навчання в Цинамдзгвріанткарському сільськогосподарському технікумі та Зєстафонському сільськогосподарському технікумі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.11.2019 р. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить залишити його без змін в цій частині, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2019 р. позивач звернувся до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням № 3 комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 04.11.2019 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначено, що період навчання з 01.09.1976 року по 27.02.1981 року неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки перетинається з військовою службою. (а.с. 7)
04.02.2020 р. позивач повторно звернувся із заявою щодо призначення пенсії до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного  управління Пенсійного фонду України у Харківській області. 
Рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду  України у Харківській області №617 від 11.02.2020 року позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підтверджено наявність у позивача  загального страховою стажу 24  роки 1 місяць 12 днів.
Відмову відповідач мотивував тим, що до загального страхового стажу неможливо зарахувати період навчання з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р., оскільки надана копія довідки про навчання, в наданих архівних довідках № АА 2020000943-03 від 23.01.2020 р., № АА 2020000493 від 16.01.2020 р. відсутня інформація про періоди і форму навчання. (а.с. 8)
Вважаючи рішення відповідача № 617 від 11.02.2020 року протиправним, таким, що винесене через неправильне застосування норм чинного законодавства та що порушує право на отримання пенсії, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії, з урахуванням періоду навчання з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р., наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 617 від 11.02.2020 р.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України і суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, судом апеляційної інстанції переглядається судове рішенні в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України та з урахуванням висновків суду першої інстанції, які були встановлені у цій справі і не є предметом апеляційного оскарження.
Приписами ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що для призначення пенсії за віком з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 26 років.
Згідно з ч. 2 та 4 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.  Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” набрав чинності з 1 січня 2004 року, тобто до 01 січня 2004 року періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” зараховуються до стажу в порядку і на умовах, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Відповідно до п. “в”, “д” абз. 3 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно зі ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 р. № 637 встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При вирішенні спірних правовідносини судом першої інстанції було встановлено та відповідачем не спростовано, що на підтвердження наявності стажу роботи у період з 01.09.1976 р. по 05.03.1981 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та до суду позивачем надано: диплом з відзнакою НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ; архівні довідки щодо підтвердження періодів навчання № АА 2020000493-03 від 16.01.2020, № АA 2020000943-03 від 23.01.2020; підтвердження Національного центру з розвитку якості освіти Грузії щодо дійсності диплому про середню професійну освіту від 12.12.2019 року ШТРИХКОД MES 4 19 01710240; довідку про підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 у період з 1976 року по 1981 рік, з якої вбачається, що з 01.09.1976 року по 31.09.1977 року ОСОБА_1 навчався у Цинамдзгвріанткарському сільськогосподарському технікумі за денною формою навчання; з 01.09.1977 року ОСОБА_1 навчався у Зєстафонському сільськогосподарському технікумі на денній формі навчання; з 23.05.1978 року по 16.05.1980 року ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Радянської армії; з 17.05.1980 року по 05.03.1981 року ОСОБА_1 продовжив навчання у Зєстафонському сільськогосподарському технікумі. (а.с. 17, 19-26).
Отже, факт навчання в середньому спеціальному навчальному закладі у періоди з 01.09.1976 року по 22.05.1978 року та з 17.05.1980 року по 05.03.1981 року підтверджується Дипломом з відзнакою Щ № 122510 та Підтвердженням від Національного центру по розвитку якості освіти щодо дійсності диплому про середню професійну освіту від 12.12.2019 року ШТРИХКОД MES 4 19 01710240. (а.с. 17, 25-26).
Факт перебування на військовій службі у період з 23.05.1978 року до 16.05.1980 року підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 , військовим квитком НОМЕР_3 ОСОБА_1 , Довідкою № 257 від 22.08.2019 року, виданою на ім`я ОСОБА_1 . Московським районним військовим комісаріатом в м. Харків Міністерства оборони України. (а.с. 13-16, 18).
Згідно Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Грузія про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, ратифікованої Законом № 446/95-ВР від 22.11.1995 р., при визначенні права на пенсію, зокрема на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Республіки Грузія, а також трудовий стаж, що визнається на території будь-якої зі Сторін. Потрібні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони.
В рішенні № 3 від 04.11.2019 р. на заяву від 30.10.2019 р. відповідачем зазначено, що період навчання з 01.09.1976 року по 27.02.1981 року неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки перетинається з військовою службою. В разі підтвердження даних періодів роботи стаж складатиме 26 років 4 місяця 15 днів. (а.с. 7). З оскаржуваного рішення відповідача № 617 від 11.02.2020 р. на заяву від 04.02.2020 р. вбачається, що до загального страхового стажу неможливо зарахувати період навчання з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р., оскільки в наданих довідках відсутня інформація про періоди і форму навчання. (а.с. 8)
Як правильно зазначив суд першої інстанції, положеннями п. “д” абз. 3 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Однак, жодних посилань на необхідність підтвердження форми навчання немає. 
Щодо посилань відповідача на те, що в архівних довідках відсутня інформація про період навчання, суд першої інстанції вказав, що із зазначених архівних довідок вбачається, що позивач був переведений з 2 на 3 курс наказом від 30.08.1977 р., згідно протоколу № 10 від 27.02.1981 р. позивач переведений з Цинамдзгвріанткарського сільськогосподарського технікуму та отримав диплом з відзнакою, та наказом від 02.03.1981 р. № 3/47 Зєстафонського сільськогосподарського технікуму позивачу присвоєна кваліфікація плодоовощевода-виноградаря. 
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначеними архівними довідками № АА 2020000493-03 від 16.01.2020, № АA 2020000943-03 від 23.01.2020 підтверджуються періоди навчання позивача. Крім того, на підтвердження періоду навчання позивачем було надано відповідачу диплом, з якого слідує, що ОСОБА_1 в 1976 р. вступив до Цинамдзгвріанткарського сільськогосподарського технікуму, в 1981 році закінчив повний курс Зєстафонського сільськогосподарського технікума, та Рішенням державної кваліфікаційної комісії від 27.02.1981 р. позивачу присвоєна кваліфікація агронома-плодоовощевода-виноградаря.
На підставі цього, суд першої інстанції зазначив, що позивач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із відповідною заявою про призначення пенсії та відповідним пакетом документів на підтвердження свого страхового стажу для призначення пенсії за віком. Також суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1  у страховий стаж, який дає право на призначення останньому пенсії за віком, період з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р. - час навчання в Цинамдзгвріанткарському сільськогосподарському технікумі та Зєстафонському сільськогосподарському технікумі, оскільки такий спосіб сприятиме відновленню порушеного права позивача на призначення пенсії.
Оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного оскарження, рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.
Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.11.2019 р., колегія суддів зазначає наступне.
Єдиною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині слугував висновок суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України і суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Колегія суддів зазначає, що згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові Верховного Суду від 01.09.2020 р. по справі №309/1877/17.
Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Таким чином, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а.
Колегія суддів звертає увагу, що ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. по справі № 826/11251/18.
В ході розгляду цієї справи судом першої інстанції зроблений висновок про те, що архівними довідками № АА 2020000493-03 від 16.01.2020, № АA 2020000943-03 від 23.01.2020 підтверджуються періоди навчання позивача, а тому рішення № 617 від 11.02.2020 р. є протиправним. Також судом зроблений висновок, що позивач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із відповідною заявою про призначення пенсії та відповідним пакетом документів на підтвердження свого страхового стажу для призначення пенсії за віком, тобто позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії, з урахуванням періоду навчання з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р. Крім того, з урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 у страховий стаж, який дає право на призначення останньому пенсії за віком, період з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р. - час навчання в Цинамдзгвріанткарському сільськогосподарському технікумі та Зєстафонському сільськогосподарському технікумі.
Оскільки суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення, а саме призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.
Колегія суддів зазначає, що станом на 04.02.2020 року - на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою з питань призначення пенсії за віком в ОСОБА_1 наявні законні підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з дня досягнення ним 60 років, оскільки до органів ПФУ він звернувся у передбачений законом строк та мав необхідний страховий стаж, який складав 26 років 8 місяців 19 днів, що підтверджується довідкою № 203040005315 від 02.10.2020 р., та включає такі періоди: 01.09.1976 р. - 22.05.1978 р. (страховий стаж - 1 рік 8 місяців 22 дні) - навчання у середньому спеціальному навчальному закладі; 23.05.1978 р. - 16.05.1980 р. (страховий стаж - 1 рік 11 місяців 24 дні) - перебування на військовій службі; 17.05.1980 р.- 27.02.1981 р. (страховий стаж - 9 місяців 11 днів) - навчання у середньому спеціальному навчальному закладі (навчання у Зєстафонському сільськогосподарському технікумі); 02.09.1981р. - 07.08.2001 р. (страховий стаж - 19 років 11 місяців 6 днів) - робота у ХКП «Міськелектротранс»; 09.10.2001 р. - 03.10.2002 р. (страховий стаж - 11 місяців 25 днів) – отримання допомоги по безробіттю у Московському районному центрі зайнятості м. Харкова; 01.10.2018 - 17.10.2018 (страховий стаж - 17 днів) та 17.10.2018 - 04.02.2020 (страховий стаж - 1 рік З місяці 19 днів) - робота у Споживчому товаристві по спільній експлуатації гаражів, місць зберігання автотранспортних засобів громадян «Авто-Вікторія).
В свою чергу, до винесення судом першої інстанції рішення обставина достатності страхового стажу у позивача для призначення пенсії не була наявною з точки зору відповідача тільки лише через спірність періоду з 01.09.1976 р. по 27.02.1981 р. - час навчання в Цинамдзгвріанткарському сільськогосподарському технікумі та Зєстафонському сільськогосподарському технікумі.
Оскільки суд першої інстанції визначено такий стаж наявним, а інші зараховані відповідачем періоди не оспорюються сторонами справи та підтверджені довідкою самого відповідача, станом на дату звернення 04.02.2020 р. ОСОБА_1 мав право на призначення йому пенсії за віком.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком саме з дати з 08.11.2019 р. - дати досягнення шістдесятиріччя.
В свою чергу, приписами ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач досяг шестидесятирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 і за призначенням пенсії звернувся 04.02.2020 р. (не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.11.2019 р. (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), у зв`язку з чим вимога про призначення такої пенсії саме з 08.11.2019 р. задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.11.2019 р., а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020 підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком з 09.11.2019 р.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020 – задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.11.2019 р. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.11.2019 р.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 520/4214/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  19.10.2020 року