П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/3418/19
Провадження № 22-ц/4815/906/20

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Панас О.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
16 червня 2020 року о 09 год. 57 хв. у м. Рівне
Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 18.06.2020. 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач: Рівненська обласна асоціація по сільському будівництву "Рівнеагробуд";
відповідач1: ОСОБА_1 ;
відповідач2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват Євробуд";

представники учасників справи: 
позивача – адвокат Грабовський Віталій Анатолійович;
відповідача1 – адвокат Рибченко Антон Олександрович;

за участі: представника позивача – адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Євробуд" про відшкодування збитків та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Рівненської асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд" про відшкодування витрат на утримання і поліпшення майна, 
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року в суд звернулася Рівненська обласна асоціація по сільському будівництву "Рівнеагробуд" (далі – Асоціація "Рівнеагробуд") до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Євробуд" (далі – ТОВ "Приват Євробуд") про відшкодування збитків. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що 21 квітня 2003 року КП "Рівненське МБТІ" Асоціації "Рівнеагробуд" було видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю, АДРЕСА_1 . Згодом на підставі рішення Ради Асоціації від 15 липня 2004 року дану будівлю передано до статутного капіталу ТОВ "Агробуд-Рівне". 03 червня 2014 року між ТОВ "Агробуд-Рівне" (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що ґрунтувалися на договорі позики від 18 квітня 2014 року, укладеного між іпотекодержателем та боржником – ОСОБА_2 , і договору поруки від того ж числа, укладеного між поручителем – ТОВ "Агробуд-Рівне" і кредитором – ОСОБА_1 . Кредитор звернув стягнення на предмет іпотеки – нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 і оформив право власності на вказане майно за собою відповідно до договору іпотеки від 03 червня 2014 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2014 №29344732.
Рішенням Рівненського міського суду від 18 квітня 2016 року у справі №569/1221/16-ц витребувано з володіння ОСОБА_1 дану нежитлову будівлю на користь Асоціації "Рівнеагробуд"; зобов`язано ОСОБА_1 передати Асоціації "Рівнеагробуд" нежитлову будівлю адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 без вчинення з його боку, а також з боку третіх осіб будь-яких перешкод Асоціації "Рівнеагробуд" щодо володіння, користування і розпоряджання зазначеною нерухомістю.
ОСОБА_1 протягом часу із 12 листопада 2014 року по 09 грудня 2016 року використовував адміністративну будівлю по АДРЕСА_3 шляхом передачі цього приміщення в оренду через ТОВ "Приват Євробуд", де він є власником 99, 656 % статутного капіталу. Тому переконаний, що на підставі ст. 390 ЦК України відповідачі могли отримати дохід у виді отриманої за цей період орендної плати за передачу будівлі в оренду у розмірі 4 123 095, 47 гривень, які позивач вважає упущеною вигодою та просить солідарно стягнути з обох відповідачів; визнати відсутнім у період з 20 листопада 2014 року по 09 грудня 2016 року права на користування ОСОБА_1 та ТОВ "Приват Євробуд" нежитловою будівлею адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 , а витрати у справі покласти на відповідачів.
На заперечення проти первісного позову у квітні 2019 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов до Асоціації "Рівнеагробуд" про стягнення з позивача на його користь 925 096, 70 гривень у рахунок відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження нежитлової будівлі адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 та 15 999 500 гривень у рахунок відшкодування здійснених витрат на поліпшення цього майна у сумі, на яку збільшилась його вартість.
Ухвалою Рівненського міського суду від 26 квітня 2019 року прийнято до спільного розгляду з позовом Асоціації "Рівнеагробуд" до ОСОБА_1 і ТОВ "Приват Євробуд" про відшкодування збитків зустрічний позов ОСОБА_1 до Асоціації "Рівнеагробуд" про відшкодування витрат на утримання і поліпшення майна.
Рішенням Рівненського міського суду від 16 червня 2020 року позов Асоціації "Рівнеагробуд" задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 745 943, 58 гривень збитків (упущеної вигоди) та 10 000 гривень понесеного судового збору при пред`явленні позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток державного бюджету 1 189, 15 гривень судового збору.
У задоволенні позовних вимог до ТОВ "Приват Євробуд" про відшкодування збитків і про визнання відсутнім права на користування ОСОБА_1 та ТОВ "Приват Євробуд" Асоціації "Рівнеагробуд" відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Асоціації "Рівнеагробуд" про відшкодування витрат на утримання та поліпшення майна залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі відповідач1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав установленими, невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильному застосуванні норм матеріального права. 
На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо того, що набуття права власності на адміністративну будівлю (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 відбулося безпідставно, а спірні правовідносини між сторонами є кондиційними, оскільки якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то ст. 1212 ЦК України може застосовуватись лише після того, як така правова підстава в установленому порядку буде скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у т.ч. у виді розірвання договору. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №915/411/19 та від 21 лютого 2020 року у справі №910/660/19.
Вважає, що суд був не вправі брати до уваги через їх неукладеність договори суборенди між ТОВ "Приват Євробуд" і приватним нотаріусом Коломис О.В. від 31 грудня 2014 року, ТОВ "Алекс Медіа Трейд" від 31 грудня 2014 року, ПрАТ "Київстар" від 31 грудня 2014 року, ПП "ІТ-Партнер" від 01 квітня 2015 року, ФОП ОСОБА_3 від 01 квітня 2016 року, ФОП ОСОБА_4 від 20 квітня 2016 року, ОСОБА_5 від 11 серпня 2016 року, ТВО "Туроператор Янтур" від 01 вересня 2016 року, АБ "Іващенко Ірини" від 01 вересня 2016 року, між ФОП ОСОБА_6 і ФОП ОСОБА_7 .
Поза увагою суду залишилися правовідносини між учасником товариства та підприємницьким товариством, що регулюються підрозділом 2 глави 7 розділу ІІ Першої книги Цивільного кодексу України та Господарським кодексом України. На думку заявника, судом протиправно визначено "дохід" як "валовий дохід" без урахування валових витрат та суми амортизаційних відрахувань, що не може відображати реальний і обґрунтований розрахунок доходу від використання адміністративного приміщення як такого.
Окрім того, нормою ч. 2 ст. 623 ЦК України на кредитора покладено обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Однак заявник вказує про незрозумілість тих мотивів, з яких виходив суд, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 в період з 21 лютого 2016 року по 09 грудня 2016 року міг отримати доходи від користування спірним приміщенням адміністративної будівлі. При цьому судом жодним чином не з`ясовано обставин проведення розрахунків між відповідачами за договором оренди, отримання відповідачем1 доходів від здачі в оренду цього майна.
На переконання автора апеляційної скарги, позивач не надав доказів на підтвердження дій, вини та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою ОСОБА_1 в розумінні ст. 1166 ЦК України.
Також, на його думку, судом не було здійснено аналізу фактично понесених витрат належним володільцем, які були необхідними для утримання та збереження майна, та фактично здійснено. Понесені ним витрати було здійснено виключно для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності, що відповідає визначенню необхідних витрат як про це зазначено у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №910/1552/17. Тому твердження суду про витрати в контексті їх "необхідності" вважав помилковим. 
Законодавець визначальним критерієм для відшкодування витрат визначив не вартість ремонтно-будівельних робіт, а саме суму, на яку збільшилася кінцева вартість майна протягом добросовісного володіння таким майном до його витребування. Так, під час законного володіння спірним майном внаслідок його поліпшення, які не можуть бути відокремленим, ОСОБА_1 набув право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість такого нерухомого майна, - як про це вказано у ч. 4 ст. 390 ЦК України. Тому з урахуванням обставин справи вартість адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 в результаті здійснених заявником поліпшень під час добросовісного володіння цим майном збільшилася на 15 999 500 гривень, які позивач зобов`язаний відшкодувати на користь ОСОБА_1 як здійснені витрати у сумі, на яку збільшилася вартість нерухомого майна.
З огляду на наведені міркування просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове – про відмову Асоціації "Рівнеагробуд" у задоволенні позову до ОСОБА_1 і ТОВ "Приват Євробуд" та про задоволенні зустрічного позову через стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 925 096, 70 гривень необхідних витрат на утримання і збереження адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 та 15 999 500 гривень здійснених витрат на поліпшення зазначеного нерухомого майна.
У поданому відзиві представник Асоціації "Рівнеагробуд" – адвокат Грабовський В.А., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому покликався на відсутність підстав для задоволення вимог заявника, оскільки спростовуються правовими позиціями, що висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №569/1221/16-ц за позовом Асоціації "Рівнеагробуд" до ОСОБА_1 про зобов`язання передати нежитлову будівлю адміністративного будинку без вчинення з боку відповідача та інших осіб дій щодо володіння, користування чи розпорядження нею.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині відшкодування упущеної вигоди у розмірі 745 943, 58 гривень за період з 21 лютого 2016 року по 09 грудня 2016 року, оскільки ОСОБА_1 з урахуванням заявленого клопотання про застосування позовної давності за вказаний час міг отримати доходи від користування без достатньої правової підстави нежитловою будівлею адміністративним будинком (літ. А-4) по АДРЕСА_3 з огляду на передання нерухомості в оренду.
Як з`ясовано, рішенням Рівненського міського суду від 18 квітня 2016 року у справі № 569/1221/16-ц, що набрало законної сили, витребувано з володіння ОСОБА_1 нежитлову будівлю адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 на користь Асоціації "Рівнеагробуд".
Зобов`язано ОСОБА_1 передати Асоціації "Рівнеагробуд" нежитлову будівлю адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 без вчинення з його боку, а також з боку третіх осіб будь-яких перешкод Асоціації "Рівнеагробуд" щодо володіння, користування та розпоряджання нежитловою будівлею адміністративним будинком (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 .
Ухвалюючи рішення, суд брав до уваги наявність договору позики від 18 квітня 2014 року, що укладений між ОСОБА_2 як позичальником та ОСОБА_1 як позикодавцем та договору іпотеки від 03 червня 2014 року, що укладений на забезпечення позикових зобов`язань. При цьому враховано те, що не є перешкодою для витребування спірного нерухомого майна від останнього набувача за правилами ст. 388 ЦК України, адже дана норма передбачає право власника, яким є Асоціація "Рівнеагробуд", витребувати майно у набувача, що його придбав за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати – ТОВ "Агробуд-Рівне", про що набувач не знав і не міг знати у разі вибуття такого майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Оскільки у власність ТОВ "Агробуд-Рівне" спірне нерухоме майно перейшло незаконно, тому в подальшому це товариство не набуло права розпоряджатися зазначеним майном. 
Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В подальшому, 13 червня 2016 року, державним реєстратором речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Олинцем А.М. унесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, адміністративний будинок (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 у АДРЕСА_3 , - за Асоціацією "Рівнеагробуд" відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.06.2016 №30025338. Підставою для державної реєстрації права власності на відповідну будівлю було зазначене судове рішення. 
Між тим, до ухвалення 18 квітня 2016 року Рівненським міським судом свого рішення ОСОБА_1 як добросовісний набувач нерухомого майна через звернення стягнення на нежитлову будівлю адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 , власником якої була і є Асоціація "Рівнеагробуд", 20 листопада 2014 року уклав договір оренди із ТОВ "Приват Євробуд". Розмір щомісячної орендної плати склав 810 гривень.
Згодом орендар неодноразово укладав із фізичними особами-підприємцями та підприємствами договори суборенди приміщень нежитлової будівлі адміністративного будинку (літ. А-4) загальною площею 1512 м2 по АДРЕСА_3 .
Так, 31 грудня 2014 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і приватним нотаріусом Коломис О.В. як суборендарем укладено договір оперативної суборенди приміщення №2, за яким в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 32 м2 на першому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщеннями з розрахунку 80 гривень за 1 м2 становила 2 560 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (без електроенергії). Договір продовжувався до 31 грудня 2015 року та до 30 червня 2016 року.
31 грудня 2014 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і ТОВ "Алекс Медіа Трейд" як суборендарем укладено договір оперативної суборенди приміщення №16, за умовами якого в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 30, 6 м2 на третьому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщеннями з розрахунку 22 м2 по 70 гривень, 8, 6 м2 по 35 гривень склала 1 841 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (без електроенергії).
31 грудня 2014 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і ПрАТ "Київстар" як суборендарем укладено договір суборенди №Р2-15, за яким в строкове платне користування передано частину даху загальною площею 12 м2 нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 , за щомісячне користування яким сплачувалася оренда у розмірі 2 800 гривень/міс.
01 квітня 2015 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і ПП "ІТ – Партнер" як суборендарем укладено договір оперативної суборенди приміщення, за умовами якого в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 15, 2 м2 на третьому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням з розрахунку 70 гривень за 1 м2 склала 1 064 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (без електроенергії). Даний договір неодноразово продовжувався – до 30 червня 2016 року та до 31 грудня 2016 року.
01 вересня 2015 року між ФОП ОСОБА_6 як орендарем та ФОП ОСОБА_7 як суборендарем укладено договір суборенди №2, за яким в строкове платне користування передано в суборенду підвальне приміщення загальною площею 84 м2 нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням становила з розрахунку 35 гривень за 1 м2 2 940 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (без електроенергії).
01 квітня 2016 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем та ФОП ОСОБА_8 як суборендарем укладено договір оперативної суборенди приміщення №08, за умовами якого в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 15 м2 на другому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням з розрахунку 80 гривень за 1 м2 склала 1 200 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг і електроенергії.
20 квітня 2016 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем та ФОП ОСОБА_4 як суборендарем укладено договір №7 оперативної суборенди приміщення, за яким в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 16 м2 на першому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням з розрахунку 100 гривень за 1 м2 склала 1 600 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (крім електроенергії).
11 серпня 2016 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і ОСОБА_5 як суборендарем укладено договір оперативної суборенди приміщення №18, за умовами якого в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 25 м2 на четвертому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням становила з розрахунку 80 гривень за 1 м2 2 000 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (без електроенергії).
01 вересня 2016 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем і ТОВ "Туроператор Янтур" як суборендарем укладено договір №20 оперативної суборенди приміщення, за яким в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 19 м2 на другому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням з розрахунку 90 гривень за 1 м2 склала 1 710 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (крім електроенергії).
01 вересня 2016 року між ТОВ "Приват Євробуд" як орендарем та АБ "Іващенко Ірини" як суборендарем укладено договір №21 оперативно суборенди приміщення, за яким в строкове платне користування передано в суборенду приміщення загальною площею 19 м2 на другому поверсі нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 . Договірна ціна за користування приміщенням з розрахунку 90 гривень за 1 м2 становила 1 710 гривень/міс. з урахуванням комунальних послуг (крім електроенергії).
При цьому 10 грудня 2016 року на підставі акту приймання-передачі і оцінки активів від 28 вересня 2016 року та інших, передбачених Законом України "про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документів приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №17944960 від 10 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності на нежитлову адміністративну будівлю (літ. А-4) по АДРЕСА_3 загальною площею 1512 м2 – за Білдінг Енд Файненс ЛТД (Building and Finance Ltd).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання позивачу як законному власнику нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 і ТОВ "Приват Євробуд" збитків у формі упущеної вигоди, оскільки відповідачі отримали доходи від користування зазначеним нерухомим майном без відповідного волевиявлення на те Асоціації "Рівнеагробуд".
Заперечуючи проти первісного позову, ОСОБА_1 було пред`явлено зустрічний позов про відшкодування 925 096, 70 гривень витрат на утримання та 15 999 500 гривень витрат на поліпшення нежитлової адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 .
Згідно зі ст.ст. 22, 321, 386, 390, 398, 761, 1212 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, яке він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.
Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій вона була набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1.)повернення виконаного за недійсним правочином;
2.)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3.)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4.)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Асоціації "Рівнеагробуд" 745 943, 58 гривень завданих збитків та відмовивши в задоволенні інших вимог первісного та зустрічного позовів.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відносини між сторонами не регулюються главою 83 Цивільного кодексу України, то з ними погодитися не можна.
Так, за правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №755/10947/17 висловлено правову позицію, за якою зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а.) набуття або збереження майна, б.) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в.) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Відсутністю правової підстави вважається такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у т.ч. у вигляді розірвання договору. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №915/411/19 та від 21 лютого 2020 року у справі №910/660/19.
Згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно, або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
При цьому суд попередньої інстанції правильно послався на те, що вираз про доходи, які особа мала одержати, слід розуміти аналогічним чином як і визначення розміру упущеної вигоди (складової збитків, яка не є абстрактною). Розмір доходів, які підлягають стягненню, вираховується виходячи з доведеності розміру звичайних доходів, які особа здобула або могла здобути за весь час володіння, як недобросовісний набувач, а від добросовісного набувача з того часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про неправомірність свого володіння.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Обґрунтовано застосовано судом і правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17. Так, за змістом ст.ст. 1212-1214 ЦК України для кондиційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та\або обраного позивачем способу захисту.
З огляду на це судом правильно застосовано при вирішенні правовідносин положення ч. 2 ст. 390, ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.
Таким чином спростовуються аргументи заявника про хибність застосування норм матеріального права.
При обчисленні судом розміру упущеної вигоди, то колегія суддів погоджується з ним і вважає його обґрунтованим. Так, з урахуванням трирічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача1 в судовому засіданні, розмір збитків склав 745 943, 58 гривень. ОСОБА_1 в період з 21 лютого 2016 по 09 грудня 2016 року міг отримати доходи від користування нежитловою будівлею адміністративним будинком (літ. А-4) по АДРЕСА_2 в сумі 77 702, 46 гривень за один місяць (35 гривень Х 211, 7 м2) + (100 гривень Х 158, 4 м2) + (90 гривень Х 211 м2) + (70 гривень Х 206, 5 м2) + ( 80 гривень Х 227, 6 м2) + (233, 33 гривні Х 12 м2) або сумарно 2 590, 08 гривень за один день. Тому стягненню підлягають доходи, які відповідач1 міг отримати від користування витребуваним нерухомим майном за 9 місяців 18 днів, що вираховується шляхом множення 77 702, 46 гривень на 9 місяців та 2 590, 08 на 18 днів та додавання одержаних в результаті множення сум.
Отже, не можуть заслуговувати на увагу твердження автора апеляційної скарги про помилковість арифметичних підходів при обчисленні упущеної вигоди.
З приводу доводів заявника про обґрунтованість та доведеність зустрічного позову, а тому і скасування оскаржуваного рішення і задоволення вимог ОСОБА_1 , то колегія суддів з ними не погоджується, виходячи з такого. 
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, належних, достовірних і допустимих доказів на спростування позову Асоціації "Рівнеагробуд" та правильність зустрічних вимог про стягнення з позивача 925 096, 70 гривень витрат на утримання і збереження майна та 15 999 500 гривень витрат на поліпшення майна відповідачем1 надано не було.
Погоджується апеляційний суд і з висновками суду попередньої інстанції про відмову в позові до ТОВ "Приват Євробуд". Так, нежитлову адміністративну будівлю по АДРЕСА_3 було витребувано на підставі ст.ст. 387-388 ЦК України саме від ОСОБА_1 , а тому саме від нього позивач вправі вимагати передання усіх доходів від майна, яке він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повстку до суду у справі за позовом власника про витребування майна. Між тим, у ТОВ "Приват Євробуд" відповідне майно не витребовувалося, а тому вимагати здійснення розрахунків при витребуванні майна з відповідача2 законних підстав не вбачається.
В решті аргументи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Спонуканнями для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 20.10.2020

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків