ПОСТАНОВА 
іменем України

03 листопада 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/5565/15-ц
провадження № 22-ц/4809/1182/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Пантаївська селищна рада міста Олександрії Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду  Кіровоградської областівід 04 червня 2020 року у складі судді Ніколаєва М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Пантаївська селищна рада міста Олександрії Кіровоградської області, про відновлення межі між земельними ділянками.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 924,80 кв.м, кадастровий номер 3510345600:50:012:0001, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Межу вказаної земельної ділянки було визначено та закріплено в натурі межовими знаками в кількості 7 штук, що підтверджується актом здачі межових знаків на зберігання від 15 травня 2003 року. Вважає, що відповідачі, не дотримуючись правил добросусідства, порушили межу між домоволодіннями, оскільки прибрали дерев`яний стовпчик та встановили огорожу по боковій межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , внаслідок чого фасадна межа позивача була зменшена, чим порушено його право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду.
Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнень до позову (т.2 а.с.47), просив суд:
- відновити межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації на земельну ділянку з кадастровим номером 3510345600:50:012:0001 шляхом встановлення по фасаду земельної ділянки № НОМЕР_1 межового знаку №8 на відстані 20,51 м від межового знака №1, а також шляхом перенесення існуючого паркана з металевої сітки між цими земельними ділянками на відстань 1,06 м у бік земельної ділянки № НОМЕР_2 , починаючи від місця розташування межового знаку №8 до серединної частини огорожі, та на відстань 1,55 м в серединній частині огорожі, з`єднавши прямою лінією межові знаки №8 та №6 між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у відновленні твердої межі (паркану) між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом встановлення межового знаку № НОМЕР_3 по фасаду на відстані 20,51 м від межового знаку №1, перенесення існуючого паркану з металевої сітки на відстань 1,06 м та на відстань 1,55 м у бік земельної ділянки № НОМЕР_2 з метою з`єднання прямою лінією межових знаків №8 та №6 між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду  Кіровоградської областівід 04 червня 2020 року позов задоволено повністю. Відновлено межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з даними земельно-кадастрової документації на земельну ділянку, кадастровий номер 3510345600:50:012:0001, шляхом встановлення по фасаду земельної ділянки № НОМЕР_1 межового знаку №8 на відстані 20,51 мм від межового знака №1, а також шляхом перенесення існуючого паркану з металевої сітки між цими земельними ділянками на відстань 1,06 м у бік земельної ділянки № НОМЕР_2 , починаючи від місця розташування межового знаку №8 до серединної частини огорожі, та на відстань 1,55 м в серединній частині огорожі, з`єднавши прямою лінією межові знаки №8 та №6 між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у відновленні твердої межі (паркану) між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
ОСОБА_1  та його представник ОСОБА_4 направили до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять рішення Олександрійського міськрайонного суду  Кіровоградської областівід 04 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_2 без задоволення. Вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідач  ОСОБА_3 та третя особа у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, свого представника не направили. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (т.4 а.с.72, 74). 
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що  ОСОБА_1 на підставі державного акту від 09 липня 2003 року №КР№040091 на праві власності належить земельна ділянка площею 924,80 кв. м, кадастровий номер: 3510345600:50:012:0001, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.7).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року за ОСОБА_2 визнано право забудовника житлового будинку АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.180).
Встановлено, що присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_2  перебуває у фактичному користуванні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також судом встановлено, що ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є суміжними.
Згідно з актом здачі межових знаків на зберігання від 15 травня 2003 року було встановлено межу земельної ділянки на  АДРЕСА_1 , яку визначено та закріплено в натурі межовими знаками в кількості 7 штук (т.1 а.с.9).
Відповідно до акту встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки від 06 листопада 2002 року представник Приватного підприємства «Геомарк» (далі по тексту ПП «Геомарк») провів погодження в натурі меж земельної ділянки площею 924,83 кв. м, яка належить позивачеві на праві приватної власності. В результаті погодження меж земельної ділянки було встановлено, що спірні питання або претензії з боку суміжних користувачів відсутні. Акт підписаний землекористувачем по АДРЕСА_2 – ОСОБА_1 , виконавцем - представником ПП «Геомарк» Крюковим О.М., який підтвердив та погодив в натурі межі земельної ділянки, що належить позивачу, та представниками Пантаївської селищної ради і Олександрійського міського відділу земельних ресурсів (т.1 а.с.8). 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2013 року залишено без змін, було відновлено межі між земельними ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації (т.1 а.с.88-89, 138-139), ухваленим на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи №5975-5976/23 від 20 грудня 2012 року, яким встановлено невідповідність встановлення межі земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , зазначеної у державних актах, межі, встановленій в натурі (т.1 а.с.101-109).
Актом встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 09 квітня 2013 року затверджено встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 у відповідності до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2012 року. В ході обстеження комісією встановлено межі вказаної земельної ділянки відповідно до державного акту на право приватної власності на землю та закріплено їх межі відповідними межовими знаками. Комісія зобов`язала сусідів ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) відновити порушені межі у відповідності до вказаного рішення суду та державного акту на право приватної власності на землю серії КР 040091 від 09 липня 2013 року (т.1 а.с.10).
Згідно з актом встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки від 05 березня 2014 року представник ПП «Геомарк» провів погодження в натурі меж земельної ділянки площею 0,0925 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. (т.1 а.с.11).
07 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області із повідомленням про те, що його сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 демонтували межовий знак № НОМЕР_3 , який був документально підтверджений. В ході проведення перевірки було запрошено секретаря селищної ради с. Пантаївка ОСОБА_8 , який виконує обов`язки землевпорядника в с. Пантаївка. В ході обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що її фактичний розмір становить 19 метрів 80 сантиметрів, проте за даними державного акту повинна бути більшою на 70 сантиметрів (т.1 а.с.23-24).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 липня 2015 року залишено без змін, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Пантаївська селищна рада міста Олександрії Кіровоградської області, про визнання державного акта на земельну ділянку частково недійсним та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що приватизація ОСОБА_1 присадибної ділянки проведена з додержанням норм чинного законодавства (т.1 а.с.47-52).
Висновком судової земельно-технічної експертизи №17-362,363 від 15 травня 2017 року, проведеним у цій справі, було встановлено невідповідність встановлення межі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . Зазначено, що межі вказаної земельної ділянки встановлювалися в натурі та закріплювалися межовими знаками у кількості 7 шт., що відповідає межовим знакам і граничним лініям, зазначеним у державному акті серії КР №040091. Також експертом зазначено, що в натурі існує лише 6 межових знаків, відсутній сьомий межовий знак, позначений за номером 8, який фіксує розмір меж земельної ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 по фасаду. При цьому межа земельної ділянки по фасаду між земельною ділянкою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 перенесена на 1,06 м у бік земельної ділянки № НОМЕР_1 . В середній частині межі огорожа зміщена до 1,55 м. Для встановлення меж між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до Державного акту серії КР №040091 та кадастрового плану №3510345600:50:012:0001 суміжному землекористувачу ОСОБА_2 необхідно по фасаду встановити межовий знак № НОМЕР_3 на відстані 20,51 м від межового знака №1 та з`єднати прямою лінією межові знаки №8 та №6. Крім того, при огляді земельних ділянок №47 та № НОМЕР_2  було встановлено, що між земельними ділянками існує суцільна огорожа, що виготовлена з металевих стовпчиків, які не закріплені належним чином, а між стовпчиками існує паркан з металевої сітки, який також виконаний неналежним чином(т.1 а.с.237-241).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт порушення межі між суміжними земельними ділянками.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 391 ЦК України порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.  У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши висновок судової земельно-технічної експертизи №17-362,363, складений 15 травня 2017 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог про відновлення меж між земельними ділянками, оскільки експертом було встановлено, що відповідачами порушено межі земельної ділянки, належної позивачеві.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду  Кіровоградської областівід 04 червня 2020 року без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді C.І. Мурашко 
О.А. Письменний