ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р.	Справа № 520/2271/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 20.07.20 по справі № 520/2271/2020
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління ДФС у Харківській області ,          Головного управління ДПС у Харківській області                  
          про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексу – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексу – ГУ ДФС у Харківській області), Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексу – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення на загальну суму 208645,36 грн: 
від 29.08.2019 №20-40-57-06-1671 на суму 59409,71 грн із позначкою за 2016 рік, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010300;
від 29.08.2019 №20-40-57-06-1672 на суму 68980,80 грн із позначкою за 2017 рік, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010300;
від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 на суму 80254,85 грн із позначкою за 2018 рік, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010300;
2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №450-53 від 14.01.2020;
3. Судові витрати щодо сплати судового збору покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначила, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені з порушенням строку, за відсутності повноважень у ГУ ДФС в Харківській області та особи, яка їх підписала, як керівника ГУ ДФС в Харківській області, (останні належать іншій юридичній осоібі, Головному управлінню ДПС у Харківській області), у жодному з оскаржуваних рішень не зазначено, за який саме об`єкт та на підставі якої саме норми ПК України вони винесені, та невірно обраховано суму податку. Також посилається на безпідставність виставлення податкової вимоги з огляду на неузгодженість податкового зобов`язання в силу абз.3 п.56.18 ст.56 ПК України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/2271/2020 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46), Головного управління ДПС у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень – задоволено. 
Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.08.2019 №20-40-57-06-1671; №20-40-57-06-1672; №0123155-5706-2011.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 14.01.2020 №450-53. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2889,45 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 45 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/2271/2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та винесені з дотриманням вимог ст. 266 Податкового кодексу України, зазначивши, що відповідно до п.п. 266.10.3 п. 26.10 ст. 266 ПК України має право визначати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 ПК України. З огляду на те, що вказані податкові повідомлення-рішення набули статусу узгоджених, а позивачем у встановлені Податковим кодексом України строки не були сплачені суми узгоджених податкових зобов`язань, вважає правомірною спірну податкову вимогу.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області були винесені податкові повідомлення-рішення № 20-40-57-06-1671 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за 2016 рік на суму 59409,71 грн, № 20-40-57-06-1672 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 рік на суму 68980,80 грн, № 0123155-5706-2011 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за 2018 рік на суму 80254,85 грн, а 14.01.2020 року прийнято податкову вимогу, якою визначено суму податкового боргу, який підлягає сплаті в розмірі 80254,85 грн.   
Вважаючи, спірні податкові-повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності та необґрунтованості спірних податкових-повідомлень-рішень, оскільки вони винесені з порушенням строків для їх винесення, визначених п.п. 226.2.7 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а відтак вважав протиправною податкову вимогу, винесену на їх підставі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
19 червня 2019 року Кабінетом Міністрів  України було прийнято постанову №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», пунктом 1, 2 якої утворено  як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з   додатком 1, реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з   додатком 2.
Згідно з додатком 1 до вказаної постанови утворено Головне управління ДПС у Харківській області.
Головне управління ДФС у Харківській області реорганізовано у Головне управління ДПС у Харківській області (додаток 2 до постанови КМУ №537 від 19.06.2019).
За правилами ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи (ч.3 ст.105 ЦК України). 
Відповідно до пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів» виконавчої влади" орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 затверджено Положення про Державну податкову службу України (далі по тексту ДПС України).
Згідно з п.1 цього Положення Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 р. № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
29.08.2019 в.о. начальника ГУ ДПС у Харківській області було винесено наказ № 18 «Про початок діяльності Головного управління ДПС у Харківській області».
З урахуванням вищевказаних положень нормативно-правових актів Головним управлінням ДПС у Харківській області розпочато виконання області функцій і повноважень ГУ ДФС у Харківській області, що припиняється.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України») передбачено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Як установлено пунктом 3 постанови КМУ №537 від 19.06.2019, територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
З огляду на викладені положення норм права, твердження позивача, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені за відсутністю повноважень на здійснення функцій контролюючого органу, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Рішенням ІV сесії (позачергової) Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 16.02.2016 “Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Південноміської ради на 2016 рік” введено в дію на території Південноміської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01.01.2016. Встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, зокрема для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Рішенням ХІV сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 31.01.2017 “Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Південноміської ради на 2017 рік” введено в дію на території Південноміської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01.01.2017. Встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, зокрема для інших об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Рішенням ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018 “Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Південноміської ради на 2018 рік” введено в дію на території Південноміської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01.01.2018. Встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, зокрема для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб:
- сараї, хліви, вбиральні, погреби, навіси – 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування,
- гаражі, літні кухні, майстерні, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо 0,25 % мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування,
- інші будівлі – 0,5 % у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Згідно з підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Проте, 24.12.2015 було прийнято Закон України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі по тексту - Закон № 909-VIII), пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень, якого установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
20.12.2016 було прийнято Закон України № 1791-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі по тексту - Закон № 1791), яким змінено граничні розміри місцевих податків і зборів, зокрема ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791 установлено, шо в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Враховуючи викладене, рішення ХІV сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 31.01.2017 та ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018, є офіційно оприлюдненими нормативно-правовими актами з питань оподаткування місцевими податками та підлягають застосуванню при визначенні ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 та 2018 роки.
Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Крім того, колегія суддів відмічає, що відповідно до підпункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є календарний рік.
Згідно з підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №20-40-57-06-1671 та №20-40-57-06-1672 про донарахування позивачеві грошового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2017 роки, винесені 29.08.2019, тобто, після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що свідчить про порушення відповідачем приписів пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.
Посилання відповідача на пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України в обґрунтування правомірності вищезазначених податкових повідомлень-рішень, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав. 
07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII, яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту:
"266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".
Таким чином, вказаним Законом № 2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.
Разом з тим, змін до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень цим Законом не внесено. 
Положення вказаного Закону набрали чинності з 01.01.2018, тобто, після закінчення податкових періодів, за які визначено грошові зобов`язання (2016-2017 роки). 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі. 
Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
У даному рішенні також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.
З огляду на викладене, з системного аналізу приписів ст.58 Конституції України, пп.266.7.2 п.266.7 та пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, колегія суддів вважає, що норми пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України надають повноваження відповідачу визначати грошове зобов`язання із земельного податку в межах 1095-денного строку, який починає відлік з того звітного періоду, в якому такі повноваження надані (з 2018 звітного року), і не спростовує обов`язку контролюючого органу винести відповідне податкове повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним.
Тобто, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних відносин щодо визначення у 2018 році грошового зобов`язання за 2016 та 2017 роки та не виправдовують тієї обставини, що вказані вище податкові повідомлення-рішення винесені після 01 липня 2018 року, що вказує на порушення відповідачем пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України. 
Посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов`язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов`язань є загальною по відношенню до положень пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.
Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення №20-40-57-06-1671 та №20-40-57-06-1672 в оскаржуваній частині прийняті відповідачем з порушенням встановленого законом строку для їх прийняття, отже є такими, що підлягають скасуванню.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 по справі № 817/213/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів, ч.6 ст.242 КАС України.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 на суму 80254,85 грн, яким визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, колегія суддів зазначає, що внаслідок набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», з 01.01.2018 у відповідача виникло право визначати суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що приймаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 на суму 80254,85 грн про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за 2018 рік невірно визначено ставки податку спірних нежитлових приміщень без урахування виду об`єктів нежитлової нерухомості та умов їх використання.
З приводу ставок податку, які були застосовані відповідачем при оподаткуванні спірних нежитлових приміщень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
З наданого ГУ ДПС у Харківській області розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 вбачається, що сума податкового зобов`язання визначалася виходячи з загальної площі об`єктів нерухомості позивача, розміщених у м. Південне Харківської області, яка на думку податкового органу склала 4311,3 кв.м., помноженої на ставку податку у розмірі 18,61 грн за кв.м., визначену рішенням ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018 для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб як для інших будівель – у розмірі 0,5 % у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - позивача вбачається, що до складу комплексу, цілісного піонерського табору «Вітерець» входять основні будівлі та споруди, а саме:
- відпочивальний корпус літ. «А-3», цегляний, загальною площею - 1277,60 кв.м. 
- відпочивальний корпус літ. «Г-1», цегляний, загальною площею - 228,30 кв.м.,
- відпочивальний корпус літ. «Д-1», цегляний, загальною площею -227,80 кв.м.,
- адміністративний корпус літ. «И-1», цегляний, загальною площею - 107,40 кв.м.,
- оздоровчий корпус літ. «Е-1», цегляний, загальною площею - 85,10 кв.м.,
- приміщення охорони літ. «У-1», дерев`яне, загальною площею - 57,80 кв.м.,
- відпочивальний корпус літ. «Б-1», цегляний, загальною площею - 228.70 кв.м.,
- відпочивальний корпус літ. «В-1», шлакоблочний, загальною площею - 231,60 кв.м.,
- умивальник літ. «Ж-1», цегляний, загальною площею - 63.60 кв.м.,
- клуб літ. «3-1», шлакоблочний, загальною площею - 341,70 кв.м.,
- басейн літ. «Л-1», цегляний, загальною площею - 319,40 кв.м.,
- стайня літ. «М-1», цегляна, загальною площею - 420.60 кв.м.,
- ізолятор літ. «Н-1», шлакоблочний, загальною площею - 80.70 кв.м.,
- душева літ. «О-1», цегляна, загальною площею - 136,00 кв.м.,
- складське приміщення літ. «П-1», цегляне, загальною площею - 232.70 кв.м.,
- склад літ. «Р-1», шлакоблочний, загальною площею - 45.70 кв.м., 
- котельна літ. «С-1», залізобетонна, загальною площею -66,50 кв.м., 
- трансформаторна підстанція літ. «Т-1», цегляна, загальною площею - 11.80 кв.м., 
- насосна станція літ. «Ф-1», цегляна, загальною площею - 23,60 кв.м.,
- артезіанська свердловина літ. «Х-1», цегляна, загальною площею - 9,00 кв.м.,
- умивальник літ. «Ц-1», цегляний, загальною площею - 62,90 кв.м.,
- вбиральня літ. «Ч-1», цегляна, загальною площею - 18.40 кв.м.,
- вбиральня літ. «Ш-1», цегляна, загальною площею - 33,40 кв.м..
Отже, загальна площа приміщень, що перебувають у власності позивача складає 4310,3 кв.м., що свідчить про помилкове нарахування податковим органом податкового зобов`язання, виходячи з 4311,3 кв.м.
При цьому, колегія суддів зазначає, що податковим органом не враховано, що рішенням ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018 встановлені різні ставки справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для різних об`єктів нерухомого майна, зокрема:
- стайня (що за своїм змістом охоплюється поняттям «хлів») загальною площею - 420.60 кв.м., вбиральня літ. «Ч-1», загальною площею 18.40 кв.м. та вбиральня літ. «Ш-1», загальною площею - 33,40 кв.м. мали обраховуватися виходячи зі ставки 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування,
- котельна літ. «С-1», загальною площею - 66,50 кв.м., трансформаторна підстанція літ. «Т-1», загальною площею – 11,80 кв.м. мали обраховуватися виходячи зі ставки 0,25 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
При цьому, п. 2.2.2 рішення ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018 містить невичерпний перелік об`єктів, які мають оподатковуватися зі ставкою 0,25 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, через що є спірним оподаткування за іншою ставкою таких об`єктів, як, зокрема, насосної станції, артезіанської свердловини, умивальників, душевої тощо.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом протиправно визначено позивачеві суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, виходячи з більшої, за наявну, площі приміщень та із застосуванням найбільшої ставки податку на весь об`єкт оподаткування, без урахування інших ставок по окремим об`єктам, визначених рішенням ХVІІІ сесії Південноміської ради Харківського району Харківської області VІІ скликання від 11.07.2018.
Враховуючи викладене, відповідачем не доведено правильності розрахунку грошових зобов`язань при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011.
Колегія суддів зазначає, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми податкових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.
В контексті викладеного колегія суддів зазначає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.06.2020 по справі № 819/1785/17, яка є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів зазначає, що визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є дискреційним повноваженням Головного управління ДПС в Харківській області. Вказане унеможливлює в межах судового провадження самостійний обрахунок судом сум податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, з метою приведення спірного податкового повідомлення-рішення у відповідність до вимог чинного законодавства, з огляду на що таке податкове повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 також підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірній податковій вимозі №450-53 від 14.01.2020, колегія суддів зазначає таке.
У вказаній податковій податковий орган посилається на те, що станом на 13.01.2020 сума податкового боргу позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 80254,85 грн. Вказана сума податкового боргу відповідає сумі податкових зобов`язань з вказаного податку, визначеного податковим повідомлення-рішенням від 29.08.2019 №0123155-5706-2011.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Отже, спірна податкова вимога винесена на суму податкового боргу, який виник на підставі податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, визначеного податковим повідомлення-рішенням від 29.08.2019 №0123155-5706-2011, яке з 20.02.2020 року оскаржено в судовому порядку.
З огляду на висновки суду у цій справі про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування податкової вимоги №450-53 від 14.01.2020, оскільки вона винесена на підставі скасованого в судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. 
З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/2271/2020 в частині задоволення вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 на суму 80254,85 грн із позначкою за 2018 рік, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010300 прийнято при неповному з`ясуванні обставин у справі та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає в цій частині зміні з підстав та мотивів його скасування. В іншій частині вказаного рішення суду колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/2271/2020 - в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 №0123155-5706-2011 на суму 80254,85 грн із позначкою за 2018 рік, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010300 – змінити з підстав та мотивів його скасування, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/2271/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  24.11.2020.