Справа № 157/616/20 	Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С. 	
Провадження № 22-ц/802/953/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 року                                                          місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року, 
                                         В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що з 05 серпня 1995 року вони з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у шлюбі. Під час спільного проживання у шлюбі у них народилося троє синів, один з яких – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітнім і навчається у ліцеї.
Крім того позивач вказувала, що подружні стосунки з відповідачем вони припинили більше п`яти років і спільно не проживають. Неповнолітній син ОСОБА_4 проживає з нею і коштів на його утримання ОСОБА_2 їй не надає.
За таких обставин ОСОБА_3 просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, та  понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів змінити, збільшивши стягувані з відповідача аліменти до 1/4 частини заробітку відповідача ОСОБА_2 , та відшкодувати їй витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.
Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції не врахував ряд обставин, а саме: матеріальний стан позивача, потреби дитини, а також матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я.
У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення суду скасувати та припинити стягнення аліментів з 18 липня 2020 року, так як з цього часу неповнолітній син ОСОБА_4 проживає з ним, а отже знаходиться на повному його утриманні.
Також, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, поданих сторонами спору, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визначаючи розмір аліментів – 1/12 частину заробітку відповідача, який підлягає стягненню, суд першої інстанції вважав, що такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення розвитку дитини та відповідає вимогам ст. 182 СК України щодо врахування обставин, які впливають на визначення розміру аліментів.
Однак, погодитись із зазначеним висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.
Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і на час звернення ОСОБА_3 з даним позовом до суду один з трьох їх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітнім (а.с. 5-6, 8). Подружжя проживає окремо, неповнолітній син ОСОБА_4 навчається у ліцеї, зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_6 і знаходиться на її утриманні (а.с. 9-10).
З довідки про доходи від 26.02.2020 року № 170, виданої Ковельським РЖКП-2, вбачається, що позивач ОСОБА_3 працює майстром з ремонту у цьому підприємстві і її дохід за період з 26.12.2019 року по 31.01.2020 року становить 7407 грн 05 коп. (а.с. 12).
З наявних в матеріалах справи довідок про доходи Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 27 лютого 2020 року № 41, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 березня 2020 року № ВФЗ 155, слідує, що відповідач ОСОБА_2 працює одночасно на посадах: завідувача сектором мобілізаційної роботи апарату РДА, де за період з 01 серпня 2019 року по 01 січня 2020 року отримав дохід 62792 грн 63 коп., та начальника служби захисту інформації Камінь-Каширського РВК, де за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року отримав дохід 105368 грн 63 коп. (а. с. 14-16).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХП (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 статті 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за відсутності домовленості між батьками той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину можуть бути присуджені в частці він заробітку (доходу) її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.
Тому, присудивши стягнення аліментів у частці від доходу батька дитини, який працює та має регулярний дохід, судом першої інстанції спосіб стягнення аліментів було обрано вірно.
Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, а саме 1/12 частку від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на одну дитину до досягнення нею повноліття, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував потреби неповнолітнього сина, який навчається в ліцеї, матеріальне становище позивача, з якою проживає дитина і знаходиться на її утриманні, та не взяв до уваги матеріальне становище платника аліментів і його реальну спроможність сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначив суд.
Наведене свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив передчасний необґрунтований висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) відповідача.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити  у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, з урахуванням зазначених обставин та вимог чинного процесуального законодавства і виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду слід змінити в частині визначеного судом розміру аліментів, які підлягають стягненню в користь позивача ОСОБА_3 , і визначити цей розмір аліментів, з урахуванням вимог ст. ст. 182, 183 СК України – 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 на оплату послуг адвоката понесла витрати на суму 2200 грн (500 + 1700), які просила їй відшкодувати.
Судом першої інстанції з відповідача на користь позивача було стягнуто 42 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки, оскаржуване рішення підлягає зміні, то зміні підлягає й розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції задовольняється частково, то на її користь підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1454 грн.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                                           У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року в частині розміру стягуваних аліментів та витрат на професійну правничу допомогу змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1454 (одну тисячу чотириста п`ятдесят чотири) гривні витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді