ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/665/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевська, С.В. Таран, 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватної організації “Українська ліга авторських і суміжних прав” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 (суддя Малярчук І.А.,                       м. Одеса, повний текст складено 13.05.2020) 
у справі № 916/665/20
за позовом Приватної організації “Українська ліга авторських і суміжних прав” 
до відповідача Фізичної особи – підприємця Пивоварова Олексія Олексійовича 
про стягнення 10566,12грн., із яких: 5250грн. заборгованості, 184,52грн. втрат від інфляції, 131,60грн. три проценти річних, 4250грн. штрафу, 750грн. роялті,
   
ВСТАНОВИВ: 

У березні 2020 року Приватна організація “Українська ліга авторських і суміжних прав” (далі також – ПП “Українська ліга авторських і суміжних прав”, Організація) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи – підприємця Пивоварова Олексія Олексійовича (далі також – ФОП Пивоваров О.О., Підприємець) про стягнення заборгованості у розмірі 5250грн., 184,52грн. втрат від інфляції, 131,60грн. три проценти річних, 4250грн. штрафу, 750грн. роялті. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами 01.07.2015 було укладено договір №ТЗ-14/07/15, за умовами якого відповідачу було надано право на публічне виконання оприлюднених музичних творів, а відповідач зобов`язався здійснювати оплату за таке виконання. Позивач стверджує, що оскільки сторони не повідомляли одна одну про  припинення дії договору протягом місяця до завершення строку його дії (п.6.2. договору), на поточний момент строк дії договору визначається періодом: з 01.07.2015 по 01.07.2020. За розрахунком позивача, відповідачем, враховуючи умови додаткової угоди до вказаного договору, мали бути здійсненні платежі за 27 місяців - 250 гривень за кожен місяць – 5250 грн. (липень 2018р. – березень 2020р.), але відповідач оплатив лише 6 місяців (з січня по червень 2018р.) за використання наданих йому невиключних прав, сплативши всього 1500 грн. На думку позивача, прострочення відповідачем оплати, є підставою для позивача нарахувати до стягнення з відповідача відповідно до п.3.6. договору 100% штрафу, дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі, втрати від інфляції, три проценти річних. Також 10.04.2020 позивачем було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/665/20 у задоволенні позову відмовлено повністю. Понесені Приватною організацією “Українська ліга авторських і суміжних прав” витрати зі сплати судового збору покладено на останню. Відмовлено у задоволенні заяви Приватної організації “Українська ліга авторських і суміжних прав” від 10.04.2020 за вх.№9147/20 про розподіл витрат на правничу допомогу у сумі 6000грн.  
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач завчасно повідомив позивача про небажання продовжувати дію договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 відповідно до умов цього Договору, а тому дія Договору припинилась з 01.07.2018, а отже, відповідач з цієї дати не є зобов`язаним за договором №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Договором за період з липня 2018р. по березень 2020р., тобто, після припинення 01.07.2018р. дії вказаного договору, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 5250грн. заборгованості задоволенню судом не підлягає. Відповідно за відсутності доведеності порушення відповідачем положень договору щодо сплати винагороди за спірний період не підлягає також задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 750грн. роялті. Позовні вимоги позивача про стягнення 184,52грн. втрат від інфляції за період з липня 2018р. по березень 2020р., 131,60грн. три проценти річних за період з 26.06.2018р. по 27.02.2020р., 4250грн. штрафу, що є похідними від основного зобов`язання та нараховані позивачем на заборгованість, якої не існує в силу припинення дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., також задоволенню не підлягають, як зазначив місцевий господарський суд.                      Не погодившись із рішенням суду, Приватна організація “Українська ліга авторських і суміжних прав” звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просила його скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю. Так, скаржник вказав, що, оскільки повідомлення про припинення вказаного договору не надходило у передбачений цим договором строк, то договір №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 на сьогоднішній день залишається чинним. Як конкретизував апелянт, згідно з п. 6.2 договору відповідач міг припинити договір в односторонньому порядку, надіславши відповідне повідомлення виключно у такий проміжок часу: з 01.06.2018 по 01.07.2018, проте Підприємець вдався до штучного способу припинення дії договору, який не відповідає ані самому договору, ані закону, та надіслав повідомлення 27.04.2018, тому таке повідомлення не є належним способом припинення дії договору і сам договір юридично не припинив свою дію. Також відповідач не звертався до позивача щодо припинення дії договору шляхом підписання додаткової угоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення – без змін.
24.09.2020 до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшла заява скаржника з повідомленням про те, що докази, на підставі яких встановлюється розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами ч. 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про облік організації колективного управління №19/2011 від 24.01.2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, Приватна організація “Українська ліга авторських і суміжних прав” наділена правом на управління на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.
01.07.2015 між ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав” (УЛАСП) та ФОП Пивоваров О.О. (користувач) було укладено договір №ТЗ-14/07/15 (далі – Договір), за умовами якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах. визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та закону. 
Згідно з п. 3.3. Договору користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється. Незважаючи на дату укладання договору, користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору. Розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості товарів, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання. 
У силу п.3.4 Договору користувач зобов`язується не пізніше 20-ого числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані твори за формою, наведеною у додатку №3 до даного Договору.
Пунктом 3.5. Договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 сторони підтверджують сплату та збір винагороди (роялті) шляхом підписання щоквартального акта про виплату роялті. У разі необхідності підтвердження виплати винагороди (роялті) щомісячно, обов`язок щодо складання відповідного акта покладається на користувача. 
Відповідно до п. 3.6. Договору, якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший, ніж 4-ри місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі.
У пункті 3.7. Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання п.п. 3.4., 4.2. цього договору, користувач зобов`язаний сплатити на користь УЛАСП штраф у розмірі 100% від загального розміру щомісячного платежу, що визначений сторонами у відповідних додатках до цього договору.    
Пунктом 6.1. Договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.07.2016, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань – до їх повного виконання.
У пункті 6.2. Договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.
Сторони домовились, що всі зміни та додатки до даного договору мають юридичну силу та є його невід`ємними частинами, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п. 6.10 Договору).
01.07.2015 сторони підписали додаток №1 до Договору, у якому погодили, що  користувач здійснюватиме виконання творів у магазині «ІТ-Парфуми», м. Одеса, пр-т Шевченка,19. 
У підписаному сторонами 01.07.2015 додатку №2 до Договору сторони визначили, що розмір щомісячного платежу становитиме 200грн.    
01.01.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, якою встановлено, що розмір щомісячного платежу з 01.01.2018 становить 250грн.
Як свідчить платіжне доручення №30 від 13.04.2018, відповідачем було сплачено на користь позивача роялті за договором №ТЗ-14/07/15 за 2 квартал 2018р. у сумі 750грн.
У подальшому Підприємець надіслав Організації повідомлення від 25.04.2018 про припинення з 01.07.2018 дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015, а також підписаний ним акт від 01.07.2018 припинення використання творів до ліцензійного договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015, що підтверджується відповідним описом вкладення у цінний лист від 27.04.2018 та накладною на відправлену пошту від 27.04.2018.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).  
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності – це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-4 ст. 426 ЦК України).           У силу ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як свідчать матеріали справи, строк дії укладеного між сторонами договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 продовжувався за мовчазної згоди сторін до 01.07.2018.           
27.04.2018 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення від 25.04.2018 про припинення з 01.07.2018 дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 у зв`язку із припиненням власної комерційної діяльності та акт від 01.07.2018 припинення використання творів до ліцензійного договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015, підписаний відповідачем. Причини непідписання акта позивачем не наведені Організацією. Вказані повідомлення та акт були надіслані на адресу позивача, визначену сторонами у додатковій угоді від 01.01.2018, а саме: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, оф.1016. Відтак, як вірно зауважив місцевий господарський суд, надсилання відповідачем позивачу повідомлення про припинення дії договору здійснено з дотриманням вимог п.6.2. договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015. 
Судова колегія зазначає, що Підприємець завчасно повідомив Організацію про своє небажання продовжувати дію договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015, враховуючи обумовлення сторонами можливості такого способу припинення договору. Таке завчасне повідомлення суд апеляційної інстанції не вважає порушенням умов Договору з боку відповідача.
Таким чином, дія договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 припинилась з 01.07.2018, тому відповідач не зобов`язаний виконувати умови цього Договору з 01.07.2018. 
Оскільки ПП “Українська ліга авторських і суміжних прав” заявлено до стягнення з ФОП Пивоваров О.О. заборгованість за договором №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015 за період з липня 2018 року по березень 2020 року, тобто, після припинення 01.07.2018 дії Договору, господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги Організації про стягнення з відповідача 5250грн. заборгованості та 750грн. роялті, а також у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення з відповідача 184,52грн. втрат від інфляції (за період з липня 2018р. по березень 2020р.), 131,60грн. три проценти річних (за період з 26.06.2018р. по 27.02.2020р.) та 4250грн. штрафу. 
Згідно із статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
За положеннями ст.129 ГПК України судові витрати скаржника, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, у разі відмови у її задоволенні не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Приватної організації “Українська ліга авторських і суміжних прав” залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі № 916/665/20 залишити без змін.
          Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                           Л.В. Поліщук

          Суддя                                                                                                               Л.О. Будішевська

          Суддя                                                                                                    С.В. Таран