ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/342/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів Чередко А.Є., Коваль Л.А.,
секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 (суддя Ніколенко М.О.) 

у справі № 904/342/19
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро    
до Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа №13", м. Дніпро
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Дніпра,  м. Дніпро
третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро   
про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 239 591,51 грн.   

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської  області від 22.05.2019 року  у справі № 904/342/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 98 257,30 грн. заборгованості, 1,00 грн. штрафу, 1,00 грн. пені, 2 501,60 грн. інфляційних, 2 129,36 грн. 3 % річних, 1 619,65 грн. витрат по сплаті судового збору.  В частині позовних вимог про стягнення 1 842,47 грн. пені, 3 243,99 грн. штрафу, 131 614,79 грн. неустойки, 1 974,22 грн. витрат по сплаті судового збору - відмовлено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2019 року (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Чус О.В.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду  Дніпропетровської області  від 22.05.2019 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 842,47 грн. пені, 3 243,99 грн. штрафу, 131 614,79 грн. неустойки - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26.12.2019 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2019 року і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2019 року  у справі № 904/342/19 скасовано в частині відмови у стягненні 131 614,79 грн.  неустойки. Справу № 904/342/19 в частині стягнення 131 614,79  грн.  неустойки направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. У решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2019 року і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2019 року  у справі № 904/342/19 залишено без змін.
Після нового  розгляду справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року у справі №904/342/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа №13"  про стягнення неустойки у розмірі 131 614,79 грн..
Не погодившись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"   подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року у справі №904/342/19, задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що оскільки орендоване майно не було повернуте орендарем після закінчення строку дії договору оренди, орендодавець має право на стягнення неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до пункту 10.13 договору оренди. Наголошує на відсутності правових норм, якими б було заборонено одночасне застосування до спірних правовідносин стягнення орендної плати та неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 17.08.2020 для розгляду справи № 904/342/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Чус О.В.
У зв`язку з відпусткою членів колегії суддів, визначених протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 17.08.2020 для розгляду питання щодо відкриття апеляційного провадження справу №904/342/19 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Білецької Л.М., суддів Паруснікова Ю.Б., Чус О.В..
18.08.2020 року судді Центрального апеляційного господарського суду Вечірко І.О., Кузнецов В.О., Чус О.В. подали заяву про самовідвід у справі № 904/342/19. Вказана заява мотивована наявністю підстав, які передбачені частиною 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.08.2020 задоволено заяву суддів Центрального апеляційного господарського суду Вечірка І.О., Кузнецова В.О., Чус О.В. про самовідвід у справі № 904/342/19 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020. Матеріали справи № 904/342/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до норм статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 для розгляду справи №904/324/19 визначено колегію у складі Головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 прийнято до свого провадження  апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року у справі №904/342/19, розгляд справи №904/342/19 призначено в судове засідання на 24.09.2020 р. о 14 год. 00 хв..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2020 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 05.11.20р. о 14:00 год..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2020 розгляд справи №904/342/19 призначено в судове засідання на 26.11.2020р. о 16 год. 00 хв..
Від Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа №13" надійшов відзив на апеляційну скаргу № 81 від 29.07.2020р., в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В судове засідання 26.11.2020 року з`явилися представники сторін та третьої особи-1. Третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про причини неприбуття не повідомила.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Як встановлено судом першої інстанції, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (надалі - орендодавець) та Міським комунальним закладом культури "Дніпровська дитяча музична школа №13" (надалі - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 (надалі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м, що розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця" (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 09.06.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 1 535 960 грн.
Майно передається в оренду з метою розміщення навчального закладу, що фінансується з міського бюджету (пункт 1.2 договору).
Розділом 3 договору встановлено, зокрема, розмір орендної плати, випадки зміни її розміру, строки оплати, пропорції перерахування орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу.
Згідно з п. 3.12 договору, у разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити до державного бюджету та балансоутримувачу заборгованість за орендною платою в повному обсязі та санкції.
Відповідно до пункту 5.2 договору, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні, визначеному у пункті 3.10 даного договору.
Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір укладено строком на 1 рік та діє з 07.07.2009 до 06.07.2010 включно.
Пунктом 10.7 договору передбачено, що перехід права власності на майно третім особам, не є підставою для зміни або припинення чинності договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.
Строк дії договору оренди неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод до договору, а саме: додатковою угодою від 12.07.2010 - по 06.07.2012 включно; додатковою угодою від 17.09.2012 - по 06.07.2013 включно; додатковою угодою від 06.06.2013 - по 06.07.2014 включно; додатковою угодою від 07.07.2014 - по 31.03.2015 включно; додатковою угодою від 31.03.2015 - по 31.07.2015; додатковою угодою від 21.10.2015 - з 01.08.2015 до моменту створення (реєстрації) ПАТ "Українська залізниця", але не більш ніж по 31.12.2015.
Між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - орендодавець) та Міським комунальним закладом культури "Дніпровська дитяча музична школа №13" (надалі - орендар) укладено додатковий договір від 18.03.2016 до договору оренди (надалі - додатковий договір).
За умовами додаткового договору орендодавцем майна, яке є предметом договором оренди, визначено ПАТ "Укрзалізниця".
Пункт 3.1 договору оренди викладено у такій редакції: Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 7 508,18 грн. (без ПДВ).
Пункт 3.6 договору оренди викладено у такій редакції: Орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Одержувач коштів структурний підрозділ "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".
Термін дії договору оренди продовжено до 31.03.2016 включно (пункт 6 додаткового договору).
Пунктом 9 додаткового договору визначено, що умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015.
На виконання умов додаткового договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно: нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що підтверджується актом приймання-передачі від 18.03.2016.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1, а.с 71), 07.06.2017 за ПАТ "Українська залізниця" зареєстровано право власності на нежитлову прибудову літ. А (1)-8 до житлового будинку літ. А-9, загальною площею 1 750,7 кв.м, ганки літ. а, а(1), а(2) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42.
Додатковим договором від 15.12.2017 до договору оренди сторони внесли зміни до преамбули договору та реквізитів орендодавця, передбачили сплату орендної плати протягом 01.04.2016 - 31.12.2016 без застосування індексу інфляції, визначили строк дії договору по 31.12.2017 включно.
Додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди встановлено строк дії договору з 01.04.2018 по 30.06.2018.
          Листом від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265 позивач повідомив відповідача щодо припинення 30.06.2018 терміну дії договору. Також, вказаним листом відповідача попереджено про те що, у випадку невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, на підставі пункту 10.13 договору оренди орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що розраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі, що підтверджує фактичне повернення орендованого майна. Вказаний лист був отриманий орендарем нарочно 04.05.2018.
За таких обставин, позивач вважає, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 є припиненим з 01.07.2018.
Водночас, 27.06.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір № 18 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю по договору оренди від 07.07.2009 №    12/02-3481-ОД (далі - договір №    18), укладений щодо обслуговування майна, яке знаходиться за адресою: м.    Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, загальною площею 312,8 кв.м. Вказаний договір укладено до 31.12.2018.
Актом від 05.10.2018 зафіксовано факт перебування відповідача в орендованому приміщенні.
Листом від 12.12.2018 № ТУБМЕС-1/07/6963 позивачем повідомлено відповідача щодо припинення 30.06.2018 строку дії договору та запропоновано відповідачу звільнити приміщення та передати майно за актом прийому-передачі. Вказаний лист був отриманий орендарем нарочно 13.12.2018.
Актом від 27.12.2018 року зафіксовано факт перебування відповідача в орендованому приміщенні.
Відповідно до п. 10.11 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.
Орендар, за твердженням позивача, вимоги п. 10.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.01.2019 не повернув.
У зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачу до сплати неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з липня по грудень 2018 року у розмірі 131 614,79 грн.
          Суд першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість позову, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди.
          Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.
Згідно з частиною другою статті 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Положеннями статті 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Зазначена норма не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.
Отже, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.
Такої самої правової позиції дотримується Верховний Суд під час розгляду аналогічних спорів (постанови від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 02.07.2019 у справі № 906/743/18, від 02.07.2019 у справі № 906/746/18, від 16.07.2019 у справі №906/744/18, від 13.08.2019 у справі №  906/740/18).
А відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як передбачено ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
А за приписами ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд даної справи з обов`язковим урахуванням висновків Верховного Суду.
Так, Верховний суд у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 904/342/19 зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 131 614,79 грн. неустойки з тих підстав, що договір є продовженим, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки листам позивача від 03.05.2018 і від 12.12.2018. Зокрема, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили і не проаналізували зміст зазначених листів у співвідношенні зі строком дії договору та подальшими діями сторін.
          З даного приводу апеляційний суд зазначає, що листами від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265 та від 12.12.2018 № ТУБМЕС-1/07/6963 позивач повідомив відповідача щодо припинення 30.06.2018 терміну дії договору та просив звільнити орендоване приміщення та повернути майно за актом прийому-передачі. Зі змісту таких заяв вбачається категорична позиція орендодавця щодо припинення правових відносин між сторонами за договором оренди № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009.
          Вказані листи були отримані орендарем нарочно 04.05.2018 та 13.12.2018 відповідно.
За таких обставин, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 є припиненим з 01.07.2018.
Відповідно до п. 10.11 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.
Орендар вимоги п. 10.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.01.2019 не повернув.
Сам по собі факт укладення договору № 18 від 27.06.2018 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю не свідчить про погодження орендодавцем подальшого користування відповідачем орендованим приміщенням, та, відповідно, продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах.
Оскільки в розумінні положень статті 764 ЦК України, статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотним для вирішення питання про продовження договору оренди є наявність або відсутність заяви орендодавця саме про припинення договору оренди заявлена як протягом одного місяця після закінчення договору, так і у будь-який час протягом всього строку дії такого договору, а не укладення правочину з відшкодування витрат на утримання орендованого майна.
Крім того, укладення правочину з відшкодування витрат на утримання орендованого майна є обов`язком орендаря, дія вказаного правочину припиняється внаслідок припинення дії договору оренди, а умови правочину з відшкодування витрат на утримання орендованого майна розповсюджуються на відносини сторін до повернення майна орендарем.
Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 під час касаційного перегляду справи № 904/342/19.
За змістом частини 6 статті 283 та частини 4 статті 291 ГК України вбачається, що до відносин оренди між суб`єктами господарювання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
          Аналіз частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139), від якої колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді даної справи.
Апеляційний суд зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
При розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51).
Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17.
У даній справі позивач нарахував відповідачу до сплати неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з липня по грудень 2018 року у розмірі 131 614,79 грн..
          При вирішенні спору судами враховано ступінь вини відповідача у неналежному виконанні своїх зобов`язань перед позивачем, зокрема з матеріалів справи вбачається наявність спору між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" щодо належного орендодавця за спірним договором, внаслідок чого на адресу відповідача надсилалися листи та претензії з вимогами сплатити орендну плату за спірний період як на користь позивача, так і на користь третьої особи-2.
Враховуючи викладене, суди дійшли висновку щодо відсутності вини відповідача у виникненні спору, адже відповідач здійснював дії щодо визначення належного орендодавця, з метою належного виконання своїх обов`язків, але отримував суперечливі відповіді та вимоги від позивача та третьої особи-2 одночасно, тобто затримка виконання грошового зобов`язання відповідачем обґрунтовується доказами, які надані до матеріалів справи, які свідчать про поважність причин несвоєчасного виконання розрахунків з позивачем.
          Крім того, актами позивача від 05.10.2018 та від 27.12.2018 зафіксовано факт перебування відповідача в орендованому приміщенні, при цьому жодних недоліків орендованого майна виявлено не було, будь-які зауваження щодо стану майна в актах відсутні. 
В матеріалах справи також наявний договір №18 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди від 07.07.2009 №12/02-3481-ОД, укладений 27.06.2018 між ПАТ «Українська залізниця» та Міським комунальним закладом культури "Дніпровська дитяча музична школа №13" щодо обслуговування майна, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42 загальною площею 312,8 кв.м.. Вказаний договір діє до 31.12.2018 року, а в частині зобов`язань - до повного виконання, у будь-якому разі, його умови розповсюджуються на відносини сторін до повернення майна орендарем балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі. Із змісту вказаного договору вбачається, що відповідач користується орендованим майном для розміщення навчального закладу, що фінансується з міського бюджету та відшкодовує витрати позивача на утримання орендованого майна, експлуатаційні витрати та комунальні послуги.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про продовження користування орендарем орендованим майном на попередніх умовах, визначених припиненим договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009р. в редакції Додаткового договору від 07.05.2018, а також намір орендаря продовжити договірні відносини, що вказує на відсутність умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди та виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України.
Апеляційний суд зауважує, що на відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
Разом з тим, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.
Такої самої правової позиції дотримується Верховний Суд під час розгляду аналогічних спорів (постанови 13.02.2018 у справі № 910/12949/16, від 17.12.2018 у справі № 906/1037/16, постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17).
Відповідно до положень п. 3.12 договору оренди, основне зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату на користь позивача за весь час фактичного користування орендованим майном зберігається до моменту повернення об`єкта оренди позивачу, за актом приймання-передачі.
Так, предметом первісного розгляду даної справи були, зокрема, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати у розмірі 65 807,39 грн., яка утворилась за період з 01.07.2018 по 01.01.2019.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2019 у справі №904/342/19 було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості з орендної плати за договором № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 у розмірі 98 257,30 грн., яка утворилась за загальний період з 01.04.2018 по 01.01.2019.
Зазначене рішення суду у відповідній частині за наслідками апеляційного та касаційного перегляду справи було залишено без змін.
Отже, з огляду на положення п. 3.12 договору оренди, згідно якого основне зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату на користь позивача за весь час фактичного користування орендованим майном зберігається до моменту повернення об`єкта оренди позивачу, за актом приймання-передачі, а також з урахуванням стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з орендної плати за договором № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 у розмірі 98 257,30 грн., яка утворилась за загальний період з 01.04.2018 по 01.01.2019, дані обставини унеможливлюють стягнення з відповідача неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той же період користування наймачем орендованим майном, що відповідає приписам чинного законодавства України та судовій практиці Верховного Суду.
У зв`язку з чим, доводи апелянта щодо можливості одночасного застосування до спірних правовідносин стягнення орендної плати та неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України відхиляються, як безпідставні.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись статтями   269,   275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 у справі № 904/342/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 у справі № 904/342/19 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління", філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 04.12.2020р.

Головуючий суддя                                                                                                                             В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                          А.Є. Чередко 

Суддя                                                                                          Л.А. Коваль