КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №752/8825/15-ц                                                                                      головуючий у І інстанції: Мазур Ю.Ю. провадження 22-ц/824/9329/2020                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.

 
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 листопада 2020 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Мельника Я.С.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
 
ВСТАНОВИВ:
В травні 2015 позивач ОСОБА_1 з вищевказаним позовом в якому просила:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю в усталених відносинах, що притаманні подружжю ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 в період часу з 1987 року по 07 червня 2013 року;
- визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : домоволодіння, розташоване на земельній ділянці АДРЕСА_1 , розташованій у Садівничому товаристві «Світанок»; автомобіль «ЗАЗ TF69YO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; банківський вклад «Страховий-пенсійний» в грошовій сумі розміром у             30 538,98 грн на відкритому на ОСОБА_3 ;
- визнати за нею, право власності на 1/2 частину вказаного майна, 
- визнати вказане майно спадковим майном, яке залишилося після смерті                     ОСОБА_3 ;
- визнати ОСОБА_1 , спадкоємцем четвертої черги.
- змінити черговість спадкування за законом та визнати ОСОБА_1 , спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 ;
- в порядку розподілу між спадкоємцями першої черги за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 та визнати за неюправо власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/4 частину автомобіля «ЗАЗ TF69YO»; 1/4 банківського вкладу «Страховий-пенсійний» в грошовій сумі розміром у 30 538,98 грн; 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину земельної ділянки              АДРЕСА_1 , площею 0,0404 га.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2016, позов задоволено частково: встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та                ОСОБА_3 , в період часу з 1987 року по 07 червня 2013 року; визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення місцевого суду змінено в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в частині періоду часу: з 1987 року по 07 червня 2013 року на: з 01 січня 2004 року по 07 червня 2013 року, в решті рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 28 листопада 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Голосіївського районного суду м. Києва від              27 вересня 2016 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у частині вимог про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину зазначеного майна скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в решті рішення місцевого суду в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишено без змін.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм процесуального права.
Вказує, що нею було подано заяву про розгляд справи в її відсутність, а відтак підстави для залишення позову без розгляду по причині неявки позивача були відстуні.
Крім того, зауважує, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи. 
Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 з висновками місцевого суду погоджується, підстав для задоволення скарги не вбачає, вважає, що дії позивача спрямовані виключно на затягування розгляду справи.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала позицію висловлену в апеляційній скарзі,  ОСОБА_2 та його представник виступили проти її задоволення.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач жодного разу в судове засідання не з`явилася, свого представника не направила та на день розгляду справи будь-яких клопотань чи заяв від позивача до суду не надходило.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання 14 квітня 2020 року до суду не з`явилась позивачка.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , зареєстрованого місцевим судом 22 травня               2019 року за вхідним номером 28820, остання просила проводити розгляд справи за її відсутності.
Судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 14 квітня 2020 року, була сформована 17 лютого 2020 року (а.с.73 т.4).
Однак, матеріали справи не містять інформації про отримання позивачем судової повістки, а відтак і доказів належного його повідомлення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до п.9 ч.1 Розділу VIII Перехідні положення Закону №2147 VIII від 03.10.2017 року, справи в судах першої інстанції провадження в яких відкрито до набрання чинності новою редакцією ЦПК України розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцією.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишати без розгляду позов позивача на підставі ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України можна лише за результатами повторної неявки позивача саме у судові засідання.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутня повторність (двічі підряд) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду, крім того матеріали справи містять клопотання позивача, щодо розгляду справи у його відсутність.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позов  не знаходить свого вирішення з 2015 року, що є тривалим строком розгляду даного питання та порушує право на справедливий суд гарантоване ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Згідно із ч.ч. 1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд першої інстанції, навів формальні підстави для залишення позову без розгляду, не перевірив належним чином обставини справи та зважаючи на тривалий розгляд справи, кількість проведених судових засідань, не з`ясував чи не порушується право позивача на вирішення спору судом, упродовж розумного строку, тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про залишення позову без розгляду.
За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, , Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
Повний текст постанови складено «10» листопада 2020 року.

Головуючий
 
Судді: