УХВАЛА

22 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/14851/19
адміністративне провадження № К/9901/25255/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Шишова О.О., 
суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі №  640/14851/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерікс Протект» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Астерікс Протект» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №  34434/39798816/2 від 30  липня 2019  року про відмову в реєстрації податкової накладної № 17 від 17 травня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 17 від 17 травня 2019 року, визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №  1223925/39798816 від 16  липня 2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 17 від 17 травня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправним  та скасовано рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №  1223925/39798816 від 16 липня 2019 року, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №  17 від 17 травня 2019 року.
- зобов`язано Державну фіскальну службу України  зареєструвати податкову накладну №  17 від 17  травня 2019 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «Астерікс Протект» в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: скаржником пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції; до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.
Копію зазначеної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржником отримано 05  лютого 2020 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем пропущено передбачений статтею 295 КАС України строк звернення до суду, а причини пропуску такого строку є неповажними.
Так, судом апеляційної інстанції зазначено, що повний текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у м. Києві отримано 21 грудня 2019  року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахування вихідних та святкових днів було 20 січня 2020 року. Однак апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 21 січня 2020 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо отримання копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва лише 23 грудня 2019 року, апеляційний суд зазначив наступне.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Як убачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції було направлено на адресу для листування, вказану Головним управлінням ДФС у м. Києві у відзиві на позовну заяву. Доказів надання відповідачем суду повідомлення про зміну адреси для листування в установленому статтею 131 КАС України порядку матеріали справи не містять. При цьому, зміст рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить, що 21 грудня 2019  року копія рішення суду першої інстанції була отримана представником контролюючого органу.
Апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи спростовуються твердження скаржника про те, що копію оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції від 17 грудня 2019  року він отримав 23 грудня 2019 року.
Інших доводів поважності причин пропуску строку відповідачем не було зазначено.
Апеляційний суд зауважив, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Крім того, скаржником не було усунуто й інші недоліки апеляційної скарги, а саме, до неї не додано документ про сплату судового збору на суму 2881,50 грн. При цьому клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги в частині забезпечення сплати судового збору судом апеляційної інстанції не розглядалося з огляду на встановлену вище неповажність причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Не погодившись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27  лютого 2020  року, Головне управління ДПС у м. Києві (правонаступник Головного управління ДФС у м. Києві) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати, а справу направити для розгляду до апеляційного суду.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.
Статтею 295 КАС України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.
За правилами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених  статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).
Крім того, згідно з частиною другою статті 299 КАС України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених    Кодексом адміністративного судочинства України    певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційного оскарження неповажними.
Крім того, доводи касаційної скарги жодним чином не спростовують висновки апеляційного суду в цій частині.
Так, у касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вже звертався до апеляційного суду з апеляційною скаргою, однак первинну апеляційну скаргу йому було повернуто. Звертаючись повторно з апеляційною скаргою скаржник просив врахувати цю обставину, що спричинила пропуск строку на апеляційне оскарження. Також скаржник зазначає, що положеннями КАС України визначено право сторони на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою після повернення такої скарги.
Водночас згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не погодившись з рішенням Окружного адміністративного суду м.  Києва від 17  грудня 2019 року у справі №  640/14851/19, Головне управління ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу, яку ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03  лютого 2020 року було залишено без руху, а потім ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Відомості про те, що апеляційну скаргу було повернуто скаржнику, а також про те, що відповідач повторно звертався до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №  21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19  грудня 1997 року, заява №  26737/95).
Ураховуючи те, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27  лютого 2020 року у справі № 640/14851/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерікс Протект» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           О.  О. Шишов
Судді                                                                                                        І.  В. Дашутін
                                                                                                                 М.  М. Яковенко