ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/7424/16
адміністративне провадження № К/9901/16438/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Мазур А.С. від 24.07.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Губської Л.В., Ісаєнко Ю.А., Оксененка  О.М. від 11.10.2017,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - КМЦ, відповідач) в якому просив:
-          визнати відмову Подільського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості в наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу безробітного і відмову у призначенні та виплаті допомоги по безробіттю - незаконними;
-          зобов`язати Подільський районний центр зайнятості Київського міського центру зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного, призначити та виплатити йому допомогу по безробіттю, що підлягала до виплати, починаючи з 02.10.2015.
2.           У позові наводились аргументи про те, що ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у наданні статусу безробітного та виплаті відповідної допомоги, оскільки позивач, на його думку, у повній мірі відповідає критеріям «безробітного», визначеним у положеннях Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі також Закон №5067-VI), у зв`язку з чим вважає дії відповідача неправомірними та такими, які порушують його право на соціальний захист від безробіття.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017, у задоволенні позову відмовлено.
4.          Ухвалюючи такі судові рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до приписів абзацу дев`ятнадцятого підпункту 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 (далі - Порядок №198) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.
5.          Оскільки судовим розглядом було встановлено, що позивачу припинено його попередню реєстрацію як безробітного та припинено виплату допомоги по безробіттю з огляду на встановлення факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, й ОСОБА_1 не було повернуто кошти, отримані ним за період попередньої реєстрації, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про законність відмови КМЦ у наданні заявнику статуту безробітного, як це передбачено підпунктом 6 пункту 7 Порядку №198.
6.          При цьому, суди відхилили твердження позивача про встановлення Верховним Судом України у постанові від 13.09.2016 факту незаконності стягнення з ОСОБА_1 Київським міським центром зайнятості коштів, отриманих внаслідок подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, оскільки вказаною постановою Верховного Суду України справа по суті розглянута не була, а провадження закрито, з огляду на приватно-правовий характер даного спору, який не належить розгляду у порядку адміністративного судочинства, що було зроблено у даному випадку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу в якій він, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8.          Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, Голосіївським районним центром зайнятості в місті Києві прийнято наказ від 18.09.2013 №НТ130918, яким позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію останнього як безробітного, з огляду на встановлення факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, згідно з абзацом дев`ятнадцятим підпункту 1 пункту 37 Порядку №198.
9.           ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного від 02.10.2015 та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.
10.           07.10.2015 Подільський РЦЗ звернувся до Голосіївського РЦЗ з проханням надати підтвердження повернення ОСОБА_1 коштів, отриманих за період попередньої реєстрації в Голосіївському РЦЗ.
11.          На зазначений запит 08.10.2015 Голосіївським РЦЗ повідомлено відповідача, що станом на 08.10.2015 ОСОБА_1 заборгованість не сплачена. Також зазначено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі 826/20879/13-а, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2015, задоволено позов Київського міського центру зайнятості про стягнення з ОСОБА_1 виплаченого матеріального забезпечення та наданих послуг у розмірі 6473,79 гривень.
12.          Наказом Подільського районного центру зайнятості від 08.10.2015 №НТ151008 ОСОБА_1 з 02.10.2015 відмовлено у наданні статусу безробітного у зв`язку з неповерненням особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, згідно з підпунктом 6 пункту 7 Порядку №198.
13.          Суди також встановили, що постановою Верховного Суду України від 13.09.2016    скасовані судові рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь центру зайнятості і провадження у справі закрито з підстав неналежності розгляду справ даної категорії адміністративним судам.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
14.          Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на те, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є помилковими.
15.          Така позиція скаржника аргументована тим, що він звертаючись до відповідача із заявою стосовно надання йому статусу безробітного та призначення відповідних виплат, відповідав усім критеріям, визначеним Законом України «Про зайнятість населення», а тому, на переконання позивача, центр зайнятості, у випадку, який розглядається, діяв неправомірно.
16.          Позивач вказує, що Порядок №198, на його думку, встановлює додаткові умови для надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю, не передбачені Конституцією і законами України, а тому цей підзаконний нормативно - правовий акт, зважаючи на ієрархію актів законодавства, не підлягав застосуванню судами попередніх інстанцій, тоді як у даному випадку суди повинні були керуватись актами вищої юридичної сили - нормами Конституції України, як нормами прямої дії, та приписами Закону №5067-VI.
17.          Скаржник наполягає, що під час розгляду цієї справи у судах попередніх інстанцій не було враховано фактів відсутності відомостей про перебування його у 2007 році на обліку в Солом`янському районному центрі зайнятості, про початок і припинення виплат по безробіттю, й такі дані не вносились до автоматизованої системи ЄІАС.Net саме з вини працівників центру зайнятості. Спираючись на такі обставини, позивач вважає, що кошти допомоги по безробіттю були стягненні з нього безпідставно.
18.          На думку позивача, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги той факт, що належним та допустимим доказом наявності заборгованості щодо повернення сум допомоги по безробіттю може бути рішення суду про стягнення з нього таких коштів, яке у даному випадку відсутнє, а не наказ центру зайнятості про нарахування такої заборгованості.
19.          ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.          Так, правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, визначає Закон України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення».
21.          Безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №5067).
22.          Згідно з положеннями частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 
1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 
2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 
3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
23.          Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 43 Закону 5067-VI).
24.          Відповідно до пункту 8 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.
25.          На виконання приписів частини другої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» Уряд України затвердив Порядок №198, який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості).
26.          Пунктом 3 Порядку №198 передбачено, що реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.
Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім`я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.
27.          Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного (пункт 6 Порядку №198).
28.          За приписами пункту 7 Порядку №198, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є:
1) відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 цього Порядку; 
2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи; 
3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»; 
4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; 
5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування;
6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев`ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.
29.          Абзацом дев`ятнадцятим підпункту 1 пункту 37 Порядку №198 визначено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.
30.          Пунктами 39, 40 Порядку №198 визначено, що особа має право перереєструватися у тому ж або іншому центрі зайнятості як безробітна у разі, коли після припинення реєстрації залишилася безробітною та належить до категорії осіб, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення".
31.          Перереєстрація безробітного здійснюється з дня подання відповідної заяви або не раніше ніж через 90 календарних днів з дня припинення попередньої реєстрації відповідно до абзаців дев`ятнадцятого - двадцять другого підпункту 1 за умови повернення коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, та абзацу другого підпункту 2 пункту 37 цього Порядку.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
32.          Згідно з наведеною вище правовою регламентацією спірних правовідносин у наданні статусу безробітного може бути відмовлено у разі неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена у зв`язку з поданням особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, який мав місце протягом періоду реєстрації.
33.          Відповідні правові норми Закону України «Про зайнятість населення» та прийнятого на його виконання Порядку №198 у період спірних правовідносин нечинними або неконституційними не визнавались і не скасовувались, а тому підлягали застосуванню відповідачем.
34.          При цьому, як встановлено судовим розглядом справи, попередня реєстрація позивача як безробітного була припинена у вересні 2013 року саме з огляду на подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Такі кошти позивачем не були повернуті, що ним не заперечується.
35.          Стосовно ж до аргументів позивача про невідповідність приписів Порядку №198 акту вищої юридичної сили - Закону №5067-VI, то колегія суддів зазначає, що вищезазначений порядок, відповідно до приписів його пункту 1, визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості, прийнятий на виконання частини другої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» і йому не суперечить. При цьому, Порядок №198 не врегульовує питань, пов`язаних із наданням статусу безробітного і призначенням допомоги по безробіттю, а предмет спору в даній конкретній справі стосувався саме перереєстрації безробітного.
36.          Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що кошти, отримані ним як допомога по безробіттю, заявлені до стягнення безпідставно, оскільки, як зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, позивачем не надано доказів на підтвердження таких доводів, а Верховний Суд, відповідно до встановлених статтею 341 КАС України меж перегляду судом касаційної інстанції, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
37.          До того ж, судовим розглядом не встановлено того, що наказ про припинення попередньої реєстрації позивача було оскаржено у встановленому законом порядку і його було скасовано. Не міститься відповідного обґрунтування й у касаційній скарзі.
38.          Не спростовують правомірності відмови КМЦ у наданні статусу безробітного й доводи скаржника про те, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі 826/20879/13-а, залишена в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2015, про стягнення з нього коштів були скасовані Верховним Судом України відповідно до постанови від 13.09.2016, оскільки, станом на день прийняття відповідачем рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу безробітного, такі судові рішення набрали законної сили і тоді ще не були скасовані касаційним судом.
39.          Колегія суддів відзначає й те, що відповідно до наведеного у підпункті 6 пункту 7 Порядку №198 формулювання підстав для відмови у наданні статусу безробітного, така відмова пов`язується саме з фактом неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев`ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку, а не з наявністю чи відсутністю судового рішення про стягнення цих коштів.
40.          З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосував норми матеріального права і дійшли слушного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим ухвалені ними судові рішення скасуванню не підлягають.
41.          Доводи ж касаційної скарги не містять вагомих і переконливих аргументів, які б давали підстави вважати інакше, й спростовували висновки судів попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
42.          За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
43.          Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, не виявив неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.
44.          Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356, підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                               І.В. Желєзний