ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1370/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25  серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство»  про  стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
В С Т А Н О В И Л А:
Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів  звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило  стягнути з ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство  в дохід Державного бюджету України   157874,63 грн адміністративно-господарських санкцій та 47,36 грн пені.
У обґрунтування позовних вимог, зазначено, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році, тим самим порушив вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача становила 67 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2 особи; кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 вказаного Закону - 3 особи. Протягом 2019 року Прилуцькою міськрайонною філією Чернігівського обласного центру зайнятості направлено для працевлаштування 3 особи з інвалідністю, проте, відповідач відмовив у працевлаштуванні. Оскільки відповідачем сума адміністративно-господарських санкцій не сплачена, йому нарахована пеня відповідно до частини другої статті 20 зазначеного вище Закону та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 233.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, неправомірно відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано. Причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволенні позову.
На думку скаржника, суд першої інстанції не встановив, що позивач безпідставно відмовив у працевлаштуванні особам з інвалідністю, які направлені державною службою зайнятості. При цьому, не спрямував таких осіб до МСЕК для надання висновку щодо можливості виконання відповідної роботи. Також вказав, що відповідачем не виконаний покладений на нього обов`язок щодо створення робочого місця у період з січня 2019 по березень 2019 року для працевлаштування особи з інвалідністю та щодо інформування про це відповідних органів. Крім того, суд не врахував, що відповідачем не було вжито вичерпних заходів щодо недопущення правопорушень у сфері господарювання - невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Відповідач  у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити скаргу без задоволення, рішення суду - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.12.2019 № 1006085398 основним видом економічної діяльності ТОВ «Малодівицьке ХПП» є 52.10 Складське господарство (а.с. 77-83).
Із Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма № 10-ПІ) від 28.02.2020 вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «Малодівицьке ХПП» становить 67 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2 особи; кількість штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону   України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 3 особи (а.с. 6).
Згідно наказу ТОВ «Малодівицьке ХПП» від 29.03.2019   № 13/1 «Про внесення змін до штатного розпису» з 29.03.2019 до штатного розпису відповідача внесено посаду «вагар» (а.с.   55-57).
Листом від 25.02.2020 № 17.4/288 Прилуцька міськрайонна філія Чернігівського обласного центру зайнятості повідомила позивача про те, що ТОВ «Малодівицьке ХПП» 01.04.2019 подало звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відміткою для інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розділі II.Коментарів до даних про вакансії за професією (посадою) «вагар». На зазначену вакансію 3 особам з обмеженими фізичними можливостями були видані направлення. Дана вакансія не була укомплектована у зв`язку з відмовою роботодавця. Станом на 01.01.2020 вакансія «вагар» була актуальна. Для підтвердження її актуальності відповідачем були подані звіти з інформацією про попит на робочу силу (вакансії) (форма № 3-ПН) 01.04.2019 № 606, 09.07.2019 № 1285; 02.09.2019 № 1670. Представник ТОВ «Малодівицьке ХПП» брав участь у семінарах для роботодавців, які відбулися 21.01.2019 та 26.11.2019, також проведено ярмарки вакансій на замовлення роботодавця 07.08.2019 та 10.09.2019. Замовлень від роботодавців на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю (ст. 35 Закону України «Про зайнятість населення») не надходило (а.с. 8).
Зазначене також підтверджується копіями вказаної вище звітності форми № 3-ПН (а.с. 9, 10, 11).
Згідно корінця направлення на працевлаштування від 05.04.2019 №25021904010012001 на робоче місце «вагар» у ТОВ «Малодівицьке ХПП» ОСОБА_1 вдмовлено в прийнятті на роботу (а.с. 12).
Згідно корінця Направлення на працевлаштування від 21.11.2019 № 25021904010012004 на робоче місце «вагар» у ТОВ «Малодівицьке ХПП» ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті на роботу (а.с. 13).
Згідно корінця Направлення на працевлаштування від 10.12.2019 № 25021904010012005 на робоче місце «вагар» у ТОВ «Малодівицьке ХПП» ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті на роботу (а.с. 14).
Відповідно до наказу ТОВ «Малодівицьке ХПП» «Про прийняття на роботу» від 16.10.2019 № 78 к/тр  ОСОБА_4 прийнято на роботу з 17.10.2019 на посаду «електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» (а.с. 58). Зазначена особа з 01.05.2018 має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі по тексту - МСЕК) від 10.05.2018 серії АВБ №   049566 (а.с. 59).
Із Посадової інструкції вагаря ТОВ «Малодівицьке ХПП», затвердженої наказом генерального директора від 04.02.2019 № 07, вбачається, що кваліфікаційними вимогами до зазначеної посади є: базова загальна середня освіта або початкова загальна освіта та професійна підготовка на виробництві, без вимог до стажу роботи. До обов`язків вагаря належить: проводити зважування залізничних вагонів на залізничних вагах; контролювати правильність постановки вагона на ваги; керувати початком і закінченням навантажування вагона, після закінчення навантаження вагону фіксувати загальну вагу (брутто) та розподіляти вантаж по вазі вагону; в процесі навантаження вагона контролювати співвідношення навантаження на вагу вагона; вести облік зважуваних вантажів; підтримувати чистоту залізничних ваг (прибирання зерна, очистка платформ та під`їзних колій); в період відсутності робіт, пов`язаних із зважуванням, виконує інші роботи за вказівкою майстра зміни, головних спеціалістів (а.с.   60-62).
Листом від 10.03.2020 № 03-264/396 Чернігівське обласне відділення ФСЗІ повідомило відповідача про те, що до нього застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 157874,63 грн за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (а.с. 7).
У Довідці до акта огляду МСЕК від 21.03.2018 серії АВБ № 047748 зазначено, що ОСОБА_1 01.03.2018 встановлено ІІІ групу інвалідності, протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження (а.с. 122). Зазначене також підтверджується Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 21.03.2018 № 226 (а.с. 123-124).
У Довідці до акта огляду МСЕК від 05.11.2019 серії 12ААБ № 498856 зазначено, що ОСОБА_2 з 01.11.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності, протипоказана важка фізична праця, робота на висоті, механічному обладнанні (а.с. 118). Зазначене також підтверджується Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 05.11.2019 № 1426 (а.с. 119-120).
У Довідці до акта огляду МСЕК від 08.11.2019 серії 12ААБ № 498887 зазначено, що ОСОБА_3 з 28.10.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження (а.с. 121).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі по тексту - Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні») для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частиною другою статті 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею       19       цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України   підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Передбачена частиною першою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів настає або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 у справі № 824/643/18-а та від 21.05.2020 у справі № 520/3919/19.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі по тексту - Закон України «Про зайнятість населення») роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 (далі по тексту - Порядок № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316   затверджено форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі по тексту -форма звітності № 3-ПН) та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі по тексту - Порядок № 316). Згідно пункту 5 розділу І «Загальні положення» зазначеного Порядку форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Отже, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.  Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, зазначені в частині першій статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, наявність протипоказань за станом здоров`я особи   для роботи на відповідній посаді, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 у справі № 824/643/18-а та від 21.05.2020 у справі № 520/3919/19.
На виконання пункту 2 Порядку № 70, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 № 42, затверджено форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів».
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Отже, форма звітності № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому, періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем впродовж 2019 року до Прилуцької міськрайонної філії Чернігівського обласного центру зайнятості подавалась звітність форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», а саме: 01.04.2019, 09.07.2019, 02.09.2019 щодо наявності одного вільного робочого місця, в яких у пунктах 2 розділах ІІ зазначено про необхідність направляти осіб з інвалідністю (а.с. 49-54).
Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 316 актуальність зазначених у формі звітності № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Тобто, повторне подання форми № 3-ПН у разі тривалої наявності однієї і тієї ж вакантної посади Порядком № 316 не передбачено.
Основним видом економічної діяльності ТОВ «Малодівицьке ХПП» є 52.10 Складське господарство (а.с. 77-83).
Згідно Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010, прийнятого згідно наказу Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457 клас 52.10 Складське господарство включає діяльність із зберігання та складування всіх видів товарів: експлуатацію зерносховищ, товарних складів загального призначення, складів-холодильників, бункерів тощо. Відповідно специфікою роботи відповідача обумовлено те, що переважну більшість працівників складають посади працівників робітничих професій, що підтверджується Штатним розписом ТОВ «Малодівицьке ХПП», затвердженим генеральним директором 29.03.2019 (а.с. 56-57).
Згідно частини третьої статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Відповідно до посадової інструкції вагаря ТОВ «Малодівицьке ХПП», затвердженої наказом генерального директора від 04.02.2019 № 07, посада вагаря залізничних вагонів передбачає наявність роботи з рухомими механізмами та включає можливість фізичного навантаження.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  Прилуцькою міськрайонною філією Чернігівського обласного центру зайнятості направлено на працевлаштування осіб з інвалідністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на посаду вагаря до ТОВ «Малодівицьке ХПП» всупереч протипоказанням щодо умов праці, встановлених для вказаних осіб у Довідках до актів огляду МСЕК та Індивідуальних програм реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 21.03.2018 № 226, ОСОБА_2 від 05.11.2019 № 1426 (а.с. 119-120, 123-124).
Відповідно до   статті 5 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-ХІІ працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я.
Таким чином, відмова відповідача у прийнятті на посаду «вагар» вказаних вище осіб з інвалідністю обумовлена підставами, передбаченими статтею 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому є обґрунтованою.
У зв`язку з цим, доводи скаржника про неврахування судом того факту, що відповідач безпідставно відмовив у працевлаштуванні особам з інвалідністю, які направлені державною службою зайнятості є безпідставними.
Також безпідставним є   посилання скаржника на те, що якщо у роботодавця виникають сумніви з приводу можливості особи працювати за відповідною посадою, то він може таку особу направити на МСЕК для надання відповідного висновку щодо протипоказань для виконання особою з інвалідністю даної роботи, оскільки особи, яким відповідач відмовив у працевлаштуванні, мали відповідні Довідки МСЕК та Індивідуальні програми реабілітації, які включають інформацію щодо протипоказань до певних видів робіт. 
Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, метою проведення медико-соціальної експертизи є виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Обов`язки, права та відповідальність працівників закріплюються у посадових (робочих) інструкціях (пункт 4 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій робітників (ДКХПР), Випуск 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» ДКХП, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336).
Визначати обов`язки працівника за відповідною посадою в межах його кваліфікації є виключним правом роботодавця, що обумовлюється його зацікавленістю в належній організації виробничого процесу підприємства та обов`язком виплачувати заробітну плату підпорядкованим працівникам за виконану роботу. Погодитися з визначеними обов`язками чи ні при прийомі на роботу це право працівника. Коло обов`язків має бути чітко обумовлене в посадовій інструкції, однак їх перелік може бути не вичерпним, тобто містити посилання на виконання іншої роботи за вказівкою керівника в межах кваліфікації та зайнятої посади.
Твердження скаржника про те, що відповідачем не виконаний покладений на нього обов`язок щодо створення робочого місця у період з січня 2019 по березень 2019 року для працевлаштування особи з інвалідністю та щодо інформування про це відповідних органів не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 травня 2019 року у справі 820/1889/17, на виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
З метою забезпечення необхідної кількості працюючих осіб з інвалідністю на ТОВ «Малодівицьке ХПП» та наявності попиту на робочу силу, наказом № 13/1 від 29.03.2019 роботодавець створив нове робоче місце на посаду «Вагар» та затвердив штатний розпис.
Відповідач у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії подав первинно - 01.04.2019, надалі - 09.07.2019 та 02.09.2019 звітність на посаду «Вагар» за формою № 3-ПН з додатками щодо даних про вакансію. 
Наказом відповідача № 07 від 04.02.2019 затверджено посадову інструкцію на посаду Вагаря.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
16.10.2019 наказом відповідача №78 к/тр прийнято на роботу особу з інвалідністю - ОСОБА_4 після його безпосереднього звернення до відповідача з метою працевлаштування.
Таким чином, відповідач створив робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю з дотриманням нормативу, згідно з вимогами чинного законодавства подав позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю та інформацію про наявні вакансії для працевлаштування осіб із інвалідністю.
Отже, доводи  скаржника щодо не виконання відповідачем обов`язку зі створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю є необґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, неправомірно відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано. Причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2020 року.
Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків