ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4193/20	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/843/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Бершадська Г. В., Шевчук Г. М., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю - представника позивача — Бойка В.Р.,
представника відповідача — Дзюбатого А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2020 року (головуючий суддя Вийванко О.М., повний текст рішення складено 24 липня 2020 року) у справі № 607/4193/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн.        
В обгрунтування позову зазначив, що 14 березня 2019 року біля 07 години в селі Нагірянка Чортківського району Тернопільської області працівники поліції безпідставно зупинили керований ним автомобіль МАН, 8,153 номерний знак НОМЕР_1 . Ставлячись до нього зухвало та висловлюючись у грубій формі повідомили, що він керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що начальником СРПП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області Токарем В.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ОБ № 007646 про порушення вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 26 липня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за цим фактом по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно нього закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 15 жовтня 2019 року із отриманого листа Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області йому стало відомо, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 231371 від 14 березня 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривня, за те, що він 14 березня 2019 року керував транспортним засобом не будучи пристебнутим ременем безпеки.
Посилаючись на те, що за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою Тернопільського міськрайонного суду від 26 липня 2019 року провадження у справі відносно нього закрито на підставі п.1 ч.І ст. 247 КУпАП; рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2020 року у справі № 607/25318/19 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу розмірі 51 грн., а провадження у справі закрито, вважає, що діями та рішеннями працівника відповідача йому заподіяні моральні страждання, а саме, він втратив повагу з боку колег та сусідів, ділову репутацію, позивач просив його вимоги задовольнити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі гривень 00 копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі гривень 00 копійок). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначив, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутня оцінка аргументів про захист його честі, гідності та ділової репутації від вчинення щодо нього образливих, принизливих, протиправних дій працівниками ГУНП в Тернопільській області під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не породжує права і обов`язки для позивача, він є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Вказаний протокол не являється кінцевим рішенням по адміністративній справі, а підлягає розгляду судом, тому самим фактом складання протоколу, яке немає негативних наслідків для позивача, йому жодним чином не могло бути завдано моральної шкоди. Лише незгода позивача із діями поліцейського не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. В рамках розгляду адміністративної справ за ч.5 ст. 121 КУпАП Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області не встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні особи позивача. У випадку ж наявності такої дії чи бездіяльності судом було б ініційовано передачу відповідних матеріалів до органів ДБР, прокуратури чи інших компетентних органів для проведення подальшого розслідування по факту. З наведеного випливає, що зі сторони органу поліції відсутні будь - які протиправні дії.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_3 не надав переконливих доказів, які б свідчили про наявність у нього моральної шкоди, протиправність дій заподіювача та причинно - наслідковий зв`язок між діями органу поліції та завданою шкодою. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. ОСОБА_1 не подано суду жодного належного і допустимого доказу на обґрунтування того, що внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи погіршилась його репутація, та загалом, завдало певної моральної шкоди. Такого роду посилання позивача є голослівними.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подану ним апеляційну скаргу підтримав, а скаргу відповідача заперечив.
Представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Дзюбатий А.В. заперечив відносно апеляційної скарги ОСОБА_2 а подану ним апеляційну скаргу підтримав.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Тернопільській області підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Місцевим судом при ухваленні рішення порушено вимоги згаданої норми права, а саме не повно з”ясовано обставини справи, дано неправильне тлумачення нормам матеріального права.
У справі встановлено, що на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ОБ № 007646 від 14.03.2019 року за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2019 року, справа №607/8583/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 231371 від 14 березня 2019 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 51 грн. штрафу за те, що 14 березня 2019 року о 07 год. 05 хв., в с.Нагірянка, Чортківського району, керував транспортним засобом MAN д.н.з. НОМЕР_1 , не будучи пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 В ПДР України.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2019 року, справа №607/25318/19, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 231371 від 14 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. скасовано, а провадження у справі закрито.
Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із протиправності діянь працівника поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області при здійсненні ним своїх повноважень, що встановлена постановою та рішенням суду про порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.
Повністю з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно доводів позивача моральна шкода полягає у тому, що він втратив повагу з боку колег по роботі та сусідів, ділову репутацію, що в результаті призвело до зміни звичного способу його життя та налагоджених стосунків із колегами та знайомими, змусило уникати контактів із ними, хвилюватися за втрату своєї репутації, вживати додаткових заходів і зусиль для її відновлення.
Як вбачається із матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не доведено, що він зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань).
Відповідно до пояснень представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області інформація про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП та винесення постанови за ч. 5 ст. 121 КУпАП щодо ОСОБА_1 за місцем роботи ОСОБА_1 не направлялася, дані про таке направлення у справі відсутні. 
З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про заподіяння позивачу душевних страждань, а тому вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стосовно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,- 

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2020 року року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді