ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 грудня 2020 року           справа №360/3234/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: суддя-доповідач Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника третьої особи Конопліцього І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича  та Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 р. у справі № 360/3234/20 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян) за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, третя особа Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання протиправною та скасування постанови,-
                                                    ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі – позивач, ПрАТ «СО Азот», ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (далі – відповідач, Приватний виконавець), третя особа Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі – третя особа, ДК «Газ України»), у якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. від 14.08.2020 ЗВП № 62598000 про арешт майна.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича від 14.08.2020 за ЗВП № 62598000 про арешт майна боржника; стягнув на користь Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн. 
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити  в задоволені позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначено, що у зведеному виконавчому провадженні об`єднанні судові рішення ухвалені за правилами  однієї юрисдикції, а саме прийнято за правилами господарського судочинства. Отже, рішення суду прийнято з порушенням  правил юрисдикції адміністративних судів та підлягає скасуванню із  закриттям провадження. Також, апелянт зазначає, що власні вантажні вагони не підлягають експлуатації в мережі залізничних доріг України без відповідної державної реєстрації, обов`язок здійснення державної реєстрації покладено на державне підприємство АТ «Укрзалізниця».
Третя особа, не погодившись з таким рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити  в задоволені позовних вимог. В обґрунтування скарги також зазначено, що у зведеному виконавчому провадженні об`єднанні судові рішення ухвалені за правилами  однієї юрисдикції, а саме прийняття за правилами господарського судочинства. Отже, рішення суду прийнято з порушенням  правил юрисдикції адміністративних судів та підлягає скасуванню із  закриттям провадження. Також, апелянт зазначає, що власні вантажні вагони не підлягають експлуатації в мережі залізничних доріг України без відповідної державної реєстрації, обов`язок здійснення державної реєстрації покладено на державне підприємство АТ «Укрзалізниця».
Представник третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представник третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ПрАТ “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” зареєстровано як юридична особа 24.12.2004 за № 13831210000000337.
16.07.2020 приватним виконавцем Щербаковим І.М. за наказами про примусове виконання постанови (рішення) виданими Господарськими судами Луганської та Харківської області, відкриті виконавчі провадження, які об`єднані у зведене виконавче провадження №62598000.
14.08.2020 приватним виконавцем Щербаковим І.М. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №62598000, за наказами про примусове виконання постанови (рішення) виданими Господарськими судами Луганської та Харківської області, винесено постанову про арешт майна боржника, яким накладено арешт на майно, а саме на вантажні вагони у кількості 109 одиниць у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат даного зведеного виконавчого провадження 490927699,70 грн.
Суд, вважає за необхідне закрити провадження у адміністративній справі, з огляду на наступне.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ст. 55 Конституції України та КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений  законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом»  орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.
 У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №  29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений  законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Фраза «встановлений  законом»  поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в  законі  на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції
 Положенянми статей 2, 4 та 19 КАС  визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
За змістом вимог КАС України, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Спеціальним  законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України «Про виконавче провадження», .
За змістом пункту 1, 1-1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази.
Згідно з пунктом 9 частини  1 статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з частино 1та 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
За положенням частини 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положенням статті 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до статті 340 ГПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій приватного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема  судового наказу в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.
Матеріали справи свідчать, що предметом спору є вимоги визнання протиправним дій приватного виконавця щодо винесення постанов про арешт майна боржника та її скасування.
З наданих відповідачем до суду копії виконавчих проваджень вбачається, що постанова про арешт майна боржника винесена у зведеному виконавчому провадженні з виконання наказів про примусове виконання постанови (рішення), які видані Господарськими судами Луганської та Харківської області, тобто щодо виконання судового рішення у господарській справі (а.с.4-5 т.1).
Отже, у зведеному виконавчому провадженні, на виконанні у відповідача перебувають виконавчі листи, а саме накази  про примусове виконання постанови (рішення) видані на виконання господарських справах (стосуються стягнення заборгованості з позивача).
З наведеного вбачається, що в цій справі предметом спору дійсно є оскарження рішень та дій державного виконавця, які прийняті (вчинені) ним щодо виконання судового рішення (наказів) у господарських справах, які видавалися Господарськими судами Луганської та Харківської області.
З огляду на вище наведене, суд дійшов до висновку, що оскільки, позивач був боржником у господарських справах та є боржником у зведеному виконавчому провадженні (за виконавчими листами – судовими наказами у господарських справах) з примусового виконання цих рішень, то справа щодо оскарження позивачем постанов приватного виконавця, прийнятих під час здійснення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень (наказів), ухвалених судами однієї юрисдикції, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Аналогічні правові позиції викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі №757/53656/17-а, № 660/612/16-ц.
Згідно п.1 ч.1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з п. 3 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч.1 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.
Щодо вимог апелянтів про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.
Розподіл судових витрат врегульовано статтею 139 КАС України.
Відповідно до частини 6  статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №161/14389/16-а.
Зазначене обумовлює відмову Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Щербакову І.М.  у задоволені вимоги про стягнення судових витрат та задоволення вимог Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення судових витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 139, 238, 308, 310, 315, 319, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                              ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 р. у справі № 360/3234/20 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 р. у справі № 360/3234/20 - задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 р. у справі № 360/3234/20  - скасувати.
Закрити провадження у справі 360/3234/20  за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, третя особа Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання протиправною та скасування постанови арешт майна боржника.
Роз`яснити позивачу право звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.
Стягнути на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  (код ЄДРПОУ 31301827) з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»  (код ЄДРПОУ 33270581) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3153 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні).
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повний текст складений та підписаний 02 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                                  Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                              Г.М. Міронова