КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/68487/17-ц
провадження № 22-ц/824/10134/2020
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
23 жовтня   2020 року                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за  позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення  втраченого  заробітку щомісячно та заборгованості з  виплат грошових коштів на відшкодування  втраченого  заробітку,  за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» - адвоката Романова Дмитра Михайловича на рішення Печерського районного суду м. Києва від  08 жовтня 2018 року в складі судді  Кирилюк І. В.,
 
встановив:
 
31.10.2017 ОСОБА_1 звернулася до  суду з вказаним позовом, в якому  просила  стягнути  з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (  далі  - ПАТ «Українська залізниця») на  її  користь  з 01.10.2017 у відшкодування  шкоди,  заподіяної ушкодженням  здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 12 251,40 грн щомісячно,   а також заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01.12.2013 по 01.10.2017  в розмірі 93 376,07 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що 13.04.1975 на станції Бахчисарай вона отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - тепловозу, який належав Державному підприємству «Придніпровська залізниця»,  у зв`язку з чим вона   визнана особою  з інвалідністю II групи та їй встановлено 90 % втрати професійної працездатності.
 Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим  від 15 вересня 2010 року (справа  №2-2458/2010), яке було  змінено  рішенням   Апеляційного  суду  Автономної  республіки Крим від  15 листопада  2010  року, з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь  на  відшкодування  шкоди, завданої  ушкодженням  здоров`я, стягнуто  щомісячно втрачений заробіток  з 01.08.2010  в розмірі  3 399 грн  98 коп.  та  9 074 грн 24 коп. заборгованості з 01.01.2009  по 01.08.2010  по виплаті  коштів на  відшкодування   шкоди, завданої  ушкодженням  здоров`я, щомісячно  втраченого  заробітку. 
Рішенням  Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  26  липня  2012  року (справа  №103/1947/2012) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь стягнуто  щомісячно з 01.01.2012 на  відшкодування втраченого заробітку  4 107 грн  93 коп.  та 4 431 грн  15 коп. заборгованості за період  з  01.10.2010  по  01.02.2012  по  виплаті  грошових коштів на  відшкодування  втраченого  заробітку. 
Рішенням Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  29   липня  2013  року (справа  №103/3517/13-ц) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь стягнуто щомісячно  з 01.01.2013 на  відшкодування втраченого заробітку  4 391 грн  34 коп.  та 2 003 грн  08 коп. заборгованості за період  з  01.04.2012  по  01.04.2013  по  виплаті  грошових коштів на  відшкодування  втраченого  заробітку. 
Ухвалою Дніпровського районного  суду  м. Києва  від 23 грудня  2016 року замінено  сторону  у виконавчому провадженні  (ВП №39519710), відкритому  на  підставі виконавчого  листа  №103/3517/13-ц, виданого  14.08.2013 Бахчисарайським районним  судом  Автономної  республіки Крим,  а саме замінено боржника  з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» його  правонаступником   ПАТ «Українська залізниця» (справа  №755/17173/16-ц). 
Враховуючи те, що  попереднє  стягнення  на  її користь  у відшкодування  шкоди, заподіяної  ушкодженням здоров`я, втраченого  заробітку, а також  заборгованості з виплати  грошових коштів на  відшкодування  втраченого  заробітку здійснювалось   виходячи з мінімальної  заробітної плати  в розмірі  1 147  грн,  який  збільшився у 2, 7899 рази ( 3200 /              1 147 = 2,7899), сума відшкодування  підлягає збільшенню ( 4 391,34 х2,7899 =12 251,40)  та з 01 жовтня  2017 року  повинна складати 12 251,40 грн щомісячно.
У зв`язку з  підвищенням  мінімальної  заробітної плати,  також  просила  стягнути  з  відповідача заборгованість  на  відшкодування  втраченого  заробітку  за період з 01.12.2013 по 01.10.2017  в розмірі 93 376,07 грн згідно  наведеного  в позовній  заяві розрахунку. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від  08 жовтня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з  ПАТ «Українська залізниця»  на  користь  ОСОБА_1    з 01.10.2017  у відшкодування  шкоди,  заподіяної  ушкодженням  здоров`я, втрачений  заробіток  у розмірі  12 251 грн 40 коп.  щомісячно. 
 Стягнуто з  ПАТ «Українська залізниця»  на  користь  ОСОБА_1    заборгованість  з виплати грошових  коштів  на  відшкодування  втраченого  заробітку за період з  01.12.2013 по  01.10.2017  в розмірі  93 376 грн  07  коп. 
Вирішено питання  розподілу  судових витрат.
 В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська залізниця» - адвокат Романов Д. М. просить  скасувати   рішення Печерського районного суду м. Києва від  08 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у позові  ОСОБА_1 до  ПАТ «Українська залізниця» в особі  регіональної філії  «Придніпровська залізниця» відмовити. 
Свої доводи мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 08 грудня 1977 року,  з урахуванням вини позивача - 40 %,  щомісячний розмір відшкодування втраченого заробітку позивачки встановлено в розмірі 27 руб. 16 коп.
Рішеннями Залізничного районного суду м. Сімферополя від 13 грудня 1996 року та від 26 червня 2000 року позивачеві збільшувався щомісячний розмір відшкодування втраченого заробітку з урахуванням 40 % її вини у зв`язку із зростанням реальної заробітної плати. 
Рішенням Бахчисарайського районного суду від 28 грудня 2006 року щомісячний розмір відшкодування втраченого заробітку встановлено з 1.10.2006 в 957 грн 17 коп. (при середньомісячній  заробітній платні 928,81  грн  за даними офіційного  сайту Пенсійного  фонду  України).  Тобто,  встановлення  90%  втрати  професійної  працездатності та 40% вини позивача не  підлягає  доказуванню  та повинно бути враховано  при визначенні  сум відшкодування. 
Відповідно  до   інформації, розміщеної  на  офіційному порталі    Пенсійного  фонду  України,  середньомісячна  заробітна плата у 2014 році  складала 3149,45 грн, у 2015  році - 3 661,41  грн;  у 2016  році - 4 482,35 грн,  у 2017  році - 6 273,45 грн.  Тому  зазначений у позовній заяві розмір   відшкодування  заподіяної шкоди  в сумі 12 251,40 грн  не  відповідає  розміру середньомісячної  заробітної плати  з урахуванням  встановленої  судом  40% вини позивача.
Вважає,  що позивачем  не  доведено необхідність  застосування  коефіцієнту у пропорційному відношенні до зростання мінімальної  заробітної плати. 
Щодо  нарахування  заборгованості за  2013 -2017  роки зазначив, що відповідно  до  правової  позиції,  викладеної  в   постанові  Верховного  Суду  від 07 травня 2018 року  у справі  № 476/72/17,  підставою для  збільшення розміру  відшкодування  є не  саме підвищення  мінімальної  заробітної плати,  а заява потерпілого,  і відповідно   право на  збільшення  розміру  відшкодування  шкоди,  завданої каліцтвом,  позивач має  з моменту звернення  до  суду, тобто  з 16.11.2017,  відповідно  до  ухвали Печерського   районного  суду  м. Києва  про  відкриття провадження  в справі.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник ОСОБА_1 - адвокат Білоголовий        Я. О. просить  апеляційну  скаргу  відхилити, а  рішення  суду  першої інстанції  залишити в силі. 
Зазначив, що враховуючи право, передбачене чинним законодавством, у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної зарплати, позивач зверталась до судів з позовами про перерахунок втраченого заробітку, здійснюючи кожен раз розрахунок за однією методикою, шляхом   обчислення  коефіцієнта кратності збільшення  розміру   мінімальної  заробітної плати  шляхом  ділення  нового  її розміру  на  попередній, а також   застосування  цього  коефіцієнта для перерахунку  розміру  відшкодування шкоди,  завданої ушкодженням  здоров`я.  
Здійснений   судом  першої  інстанції    перерахунок шляхом   обчислення  коефіцієнта кратності збільшення  розміру   мінімальної  заробітної плати,  відповідає  правовим  висновкам,  викладеним в постановах   Верховного  Суду  від  11 грудня  2019  року (справа  №203/108/15-ц) ,  від  04 листопада 2019  року  (справа  676/1570/17),  від  07 травня 2018 року (справа  №476/72/17). 
Відповідач клопотання  про  призначення  судової економічної  експертизи не подавав. 
Звертає увагу на ст. 268 ЦК України, яка передбачає, що  позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання  такої шкоди  внаслідок  недоліків товару,  що  є  рухомим майном, у тому числі  таким,  що є  складовою частиною  іншого  рухомого чи нерухомого  майна, включаючи електроенергію. Вважає,  що  позивач має право  звертатись  до  суду з даними  вимогами  у будь-який час, що  і було зроблено. Обмеження по часу чинне  законодавство не  встановлює,  про що  прямо зазначено  у ст. 268  ЦК  України. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню  з таких підстав.
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом, 13.04.1975 на станції Бахчисарай ОСОБА_1   отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - тепловозу, який належав Державному підприємству «Придніпровська залізниця»,  правонаступником  якого  є  відповідач, у зв`язку з чим остання визнана особою  з інвалідністю II групи та їй встановлено 90 % втрати професійної працездатності.
 Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим  від 15 вересня 2010 року (справа  №2-2458/2010), яке було  змінено  рішенням   Апеляційного  суду  Автономної  республіки Крим від  15 листопада  2010  року, з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь  на  відшкодування  шкоди, завданої  ушкодженням  здоров`я, стягнуто  щомісячно втрачений заробіток  з 01.08.2010  в розмірі  3 399 грн  98 коп.  та  9 074 грн 24 коп. заборгованості з 01.01.2009  по 01.08.2010  по виплаті  коштів на  відшкодування   шкоди, завданої  ушкодженням  здоров`я, щомісячно  втраченого  заробітку. 
Рішенням  Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  26  липня  2012  року (справа  №103/1947/2012) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь стягнуто  щомісячно з 01.01.2012 на  відшкодування втраченого заробітку  4 107 грн  93 коп.  та 4 431 грн  15 коп. заборгованості за період  з  01.10.2010  по  01.02.2012  по  виплаті  грошових коштів на  відшкодування  втраченого  заробітку. 
Рішенням Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  29   липня  2013  року (справа  №103/3517/13-ц) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на  її користь стягнуто щомісячно  з 01.01.2013 на  відшкодування втраченого заробітку  4 391 грн  34 коп.  та 2 003 грн  08 коп. заборгованості за період  з  01.04.2012  по  01.04.2013  по  виплаті  грошових коштів на  відшкодування  втраченого  заробітку. 
Відповідно до ч. 1 ст.1202 ЦК  України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Частиною другою ст. 1208  ЦК  України визначено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.
Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.
Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями частини другої ст. 1208 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 676/1570/17 (провадження № 61-25989св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року в справі № 476/72/17 (провадження № 13283св18).
Суд першої  інстанції ухвалюючи рішення  про задоволення  позову, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував законодавче збільшення за період з 01 грудня  2013 року по 01 жовтня 2017 року розміру мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення за вказаний період різниці між збільшеним розміром відшкодування шкоди і призначеним відповідно до рішення Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  29   липня  2013  року (справа  №103/3517/13-ц) розміром  шкоди (4 391 грн  34 коп.), визначивши його  в подальшому на  рівні  12 251,40  грн  щомісячно. 
У зв`язку із  збільшенням розміру мінімальної заробітної плати суд першої  інстанції дійшов правильного висновку, що   різниця між  збільшенням  розміру  відшкодування   і призначеним за рішенням  суду   розміром  відшкодування за період з 01 грудня  2013 року  по 01 жовтня  2017  року складає 93 376, 07 грн.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що призначений рішенням Залізничного  районного  суду   м. Сімферополя  від 08 грудня  1977  року  з  урахуванням  вини  позивача - 40%, щомісячний розмір  відшкодування  втраченого  заробітку  встановлено  в розмірі  27 руб. 16  коп., а рішенням  цього  суду  від  18 грудня  2006  року щомісячний розмір     відшкодування  втраченого  заробітку  встановлено  з 01 жовтня  2006  року  в розмірі  957 грн 17 коп. ( при середньомісячній  заробітній платі  928,81 грн за  даними офіційного  сайту Пенсійного фонду  України) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки приписи частини другої статті 1208 ЦК України спрямовані на забезпечення реального захисту інтересів потерпілої особи, а тому не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такої.
Крім того, як вбачається з рішення Бахчисарайського  районного  суду  Автономної  республіки Крим від  29   липня  2013  року (справа  №103/3517/13-ц),  відповідач не мав претензій щодо правильності розрахунку базової величини та перерахунку її розміру в подальшому, клопотань щодо призначення судової експертизи не заявляв.
Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99). Скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням у право на мирне володіння майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від  28 жовтня 1999 року, заява № 28342/95).
Разом з тим, колегія суддів  погоджується  з доводами апеляційної скарги в тій частині,  що  підставою для  збільшення розміру  відшкодування  є  не  саме підвищення  мінімальної  заробітної плати,  а заява потерпілого про  це, а тому  позивачка має право на  збільшення  розміру  відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, з моменту звернення до суду, тобто з 31.10.2017 року, а не  з 01.10.2017, як про  це зазначено в оскаржуваному  рішенні (а.с.31, 32 т.1).
Відповідно  до п.4 ч.1 ст. 376  ЦПК  України підставами  для скасування  судового рішення  повністю або частково та ухвалення  нового  рішення  у відповідній  частині  або зміни  судового  рішення  є порушення  норм  процесуального  права або неправильне  застосування  норм матеріального  права. 
З огляду на  неправильне  застосування  норм  матеріального  права, рішення  суду  першої  інстанції в частині визначення дати, з якої  підлягає стягненню втрачений заробіток у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням  здоров`я,  у збільшеному  розмірі - 12 251,40 грн,  підлягає  відповідній зміні. 
В решті рішення  суду  першої  інстанції  є законним та обґрунтованим,  а тому  підлягає  залишенню без змін. 
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

Постановив: 
 
Апеляційну  скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» - адвоката Романова Дмитра Михайловича задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від  08 жовтня 2018 року в частині  стягнення втраченого  заробітку в сумі  12 251 грн  40 коп.  у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням  здоров`я, з 01 жовтня  2017  року  змінити,  зазначивши,  що  втрачений заробіток у розмірі  12 251  грн  40 коп.  підлягає стягненню починаючи з 31 жовтня  2017 року. 
В решті рішення  суду першої інстанції  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не  підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                    Т.  А. Семенюк  
 
                                                                               І.  М. Рейнарт