ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року	Львів	Справа № 460/1643/19 пров. № А/857/5000/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду  від 12 лютого 2020 року (суддя- Нор У.М., ухвалене в м. Рівне о 12:05, повний текст складено 24.02.2020) у справі № 460/1643/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
                                               ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області та з наведених у ньому підстав просив  скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019 № 0004521304; № 0004561304; №0004571304; № 0004581304; № 0004591304; № 0004601304.
Рішенням  Рівненського окружного адміністративного суду  від 12 лютого 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління ДПС у Рівненській області подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на не повне з`ясування судом фактичних обставин справи просить скасувати оскаржуване рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 12 лютого 2020 року  та ухвалити нове рішення, яким  в задоволенні позову відмовити.   
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції, що у відповідача не було законних підстав для видачі наказу про призначення перевірки є помилковим, так як даний наказ про проведення позапланової перевірки позивач не оскаржував в судовому порядку. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в період 2016-2018років користувався послугами ТОВ «Пост Фінанс» та ТОВ «Нова Пошта» з метою отримання доходу. Через ТОВ «Пост Фінанс» здійснювався рух коштів прийнятих від відправників переказів- фізичних осіб, що отримували товар у відділеннях ТОВ «Нова Пошта» з метою подальшої видачі таких переказів отримувачу- ОСОБА_1 . Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно з інформацією ТзОВ “Постфінанс” на запит податкового органу, ОСОБА_1 отримав грошових переказів за здійсненні відправлення вантажів: у 2016 році на суму 6259860 грн, у 2017 році на суму 48226309 грн та в 2018 році на суму 23094898 грн. Зазначає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не   підлягає до  задоволення з наступних  підстав.
Як вірно встановлено  судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 16.07.2004 року № 0000000000112. 04.08.2004 позивач взятий на облік Головним управлінням ДПС у Рівненській області та здійснював діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку другої групи. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (код КВЕД 47.91).
14.12.2018 податковий орган надіслав ОСОБА_1 запит №8836/9/17-00-13-03-04 “Про надання інформації та її документального підтвердження”, у якому просив надати протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня його отримання інформацію та її документальне підтвердження, що стосується розбіжностей між показниками декларацій платника єдиного податку та сумами доходів отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, проте цей лист повернувся без вручення адресату у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.
В подальшому листом від 18.12.2018 №1/18-12 позивач  на вимогу відповідача від 27.11.2018 повідомив про те, що готівкових розрахунків з ТОВ “Постфінанс” та ТОВ “Нова пошта” в межах підприємницької діяльності не здійснював. Також зазначив, що первинну бухгалтерську документацію на підтвердження задекларованих ним за 2016-2018 роки доходів подав до податкового органу у відповідь на запит від 25.10.2018.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 12.02.2019 по 18.02.2019 на підставі наказу ГУ ДФС України у Рівненській області від 01.02.2019 №339, посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. Про здійснення такого заходу податкового контролю позивач був проінформований направленим йому повідомленням від 01.02.2019 №162/17-00-13-04.
Як вбачається з матеріалів справи, зі змістом зазначеного наказу і повідомлення платник податків був ознайомлений 08.02.2019 (а.с. 60-61 т.1).
За результатами здійснення перевірки відповідачем був складений акт № 404/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 25.02.2019 в якому зазначено, що при проведенні перевірки були використані такі документи, зокрема: книга обліку доходів (для платників спрощеної системи оподаткування), накладні, рахунки, акти виконаних робіт, інші документи, що підтверджують отримані доходи та понесені витрати по діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018 та установчі документи, договори, інформацію ТОВ “Нова Пошта” від 07.11.2018 вх.№ 59514/6, інформацію ТОВ “Постфінанс” від 19.10.2019 №57375/6 і ТОВ “ФК Фангарант Груп” від 14.01.2019 №10652 за аналогічний період. Також в даному акті зазначено, що визначальною підставою для висновків про перевищення позивачем граничного обсягу суми доходу, який дає право платникам II групи єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування і відповідно про необхідність його переходу з 01.01.2017 на загальну систему оподаткування став аналіз інформації, яка містилась у листах ТОВ “Нова Пошта”, ТОВ “Постфінанс” і “ФК Фангарант Груп”.
Відтак, згідно висновків перевірки, контролюючим органом встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України  в частині ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат; п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 ПК України в частині неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки; п.163.1 ст. 163, пп.164.1.3 п. 164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017-2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 13283588,73 грн, у тому числі 2017 рік-8919530,68 грн, 2018 рік – 363671,50 грн; пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає декларуванню і сплаті до бюджету за 2017-2018 роки на суму 1106965,73 грн в тому числі за 2017 рік – 743294,22 грн та за 2018 рік – 363671,50 грн; п. 181.1 ст. 181, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188 ПК України, в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету в сумі 13851562,13 грн, у тому числі: за січень 2017 року – 18216,66 грн, лютий 2017 року – 6787,00 грн, березень 2017 року – 8398,00 грн, квітень 2017 року – 4150 грн, травень 2017 року – 4992,00 грн, червень 2017 року – 6018,00 грн, липень 2017 року – 24486,98 грн, серпень 2017 року – 26417,04 грн, вересень 2017 року – 44057,86 грн, жовтень 2017 року – 12553,20 грн, листопад 2017 року – 78603,40 грн, грудень 2017 року – 8395233,40 грн, січень 2018 року – 22965,8 грн, лютий 2018 року – 20450,2 грн, березень 2018 року – 28445,51 грн, квітень 2018 року – 18866,8 грн, травень 2018 року – 23612,4 грн, червень 2018 року – 22529,40 грн, липень 2018 року – 19897,20 грн, серпень 2018 року – 10785,80 грн, вересень 2018 року – 4997391, 60 грн, жовтень 2018 року – 8451,00 грн, листопад 2018 року – 25200,00, грудень 2018 року -230528 грн; п. 49.18 ст. 49, п.202.1 ст. 202 ПК України ФОП ОСОБА_1 не подано податкові декларації з податку на додану вартість за кожен місяць, починаючи з січня 2017 року по грудень 2018 року включно; п.63.3 ст.63 ПК України, п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 ФОП ОСОБА_1 не повідомлено податковий орган про об`єкт оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП; п.292.4, 292.6, ч.3 п. 291.4 ст 294, пп.1 п. 292.1 ст. 292, пп. 296.5.4 п. 296.5 ст. 296, п. 296 ст. 296, п.3 пп.298.2.3 п. 298.2 ст.298 ПК України, а саме заниження суми єдиного податку за 2016 рік на 765426,74 грн; п.1, п. 5 ст. 3 ЗУ “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995, а саме проведення розрахункових операцій у готівковій формі без застосування РРО; п. 295.1 ПК України встановлено несвоєчасну  сплату єдиного податку за січень 2018 року по терміну 20.01.2018 у сумі 736,60, фактично сплачено – 01.02.2018.
Відтак, на підставі висновків акту перевірки відповідачем 05.04.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення: № 0004521304, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Військовий збір” на суму 1383707,16 грн, з яких: 1106965,73 грн – за податковими зобов`язаннями; 276741,43 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0004561304, згідно з яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 3910 грн за платежем “Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)”; № 0004571304, згідно з яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 340 грн за платежем “Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування”; № 0004581304, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів та послуг” на суму 17314452,66 грн, з яких: 13851562,13 грн – за податковими зобов`язаннями; 3462890,53 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0004591304, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування” на суму 16604485,91 грн, з яких: 13283588,73 грн – за податковими зобов`язаннями; 3320897,18 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0004601304, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Єдиний податок з фізичних осіб” на суму 989970,60 грн, з яких: 791976,48 грн – за податковими зобов`язаннями; 197994,12 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з книги обліку доходів, яка була надана ФОП ОСОБА_1 податковому органу для перевірки за 2016 рік ним було отримано внаслідок підприємницької діяльності 517981,19 грн доходу, за 2017 рік – 1397046,30 грн і за 2018 рік – 1190762,98 грн. Вказане також підтверджується банківськими виписками по рахунку ОСОБА_1 у АТ “Райффаййзен Банк Аваль”.
Також, як вірно встановлено  судом першої інстанції, суми отриманих позивачем доходів за ці періоди повністю узгоджується з сумами доходу задекларованими позивачем у поданих ним до відповідача податкових деклараціях платника єдиного податку. Так, за 2016 рік позивачем задекларовано 517981,19 грн. доходу, за 2017 рік – 1397046,30 грн., за 2018 рік – 1190762,98 грн. 
Колегія суддів зазначає, що 23.04.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 51 грн за не ведення ним книги обліку доходів і витрат, яка в подальшому була скасована рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.07.2019 у справі 569/10338/19, що набрало законної сили 16.07.2019.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТзОВ “Нова Пошта” (експедитор) було укладено договір від 31.05.2016 № 114856 про надання послуг з організації перевезення відправлень. Згідно з умовами якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення, а замовник у свою чергу повинен їх прийняти і оплатити на умовах визначених цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, на запит податкового органу ТзОВ “Нова Пошта” листом від 06.11.2018 було надано відповідь щодо здійснення відправлень вантажів ОСОБА_2 за 2015-2018. Зокрема, за 2016 рік ним було здійснення відправлення аксесуарів до мобільних пристроїв з оголошеною вартістю 13848664 грн, за 2017 рік – 41844696 грн, за 2018 рік – 24932412 грн.
Разом з тим, ТзОВ “Постфінанс” на запит позивача листом від 19.09.2018 було повідомлено, що договір на переказ коштів від 22.11.2016 №083-1116 від 22.11.2016 між ним і ФОП ОСОБА_1 розірваний, а в листі від 24.01.2019 вказано, кошти за розірваним договором за період 2016-2018 роки не перераховувались.  Вказане підтверджується актом взаєморозрахунків.
ОСОБА_1 , як фізичною особою (отримувач) і ТзОВ “Постфінанс” (фінансова установа) 22.11.2016 було укладено договір на переказ коштів № 083-1116. За цим договором отримувач доручає, а фінансова установа приймає кошти від платників і здійснює їх переказ отримувачу.
Згідно відповіді ТзОВ “Постфінанс” на запит податкового органу від 12.10.2018 фізична особа ОСОБА_1 отримав грошових переказів за здійсненні відправлення вантажів: у 2016 році на суму 6259860 грн, у 2017 році на суму 48226309 грн та в 2018 році на суму 23094898 грн.
Колегія суддів зазначає, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області 09.04.2019 було порушено кримінальне провадження №32019180000000016 за фактом ухилення від сплати податків позивачем у значних розмірах, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.212 КК України. В межах даного досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2019 №1-кс/569/3978/19 було вилучена первинна бухгалтерська документація ФОП ОСОБА_1 , що стосується його підприємницької діяльності за період з 2016 по 2018 рік.
В подальшому, постановою слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області від 09.10.2019 було закрито кримінальне провадження у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене ОСОБА_2 .
Також як вбачається з матеріалів справи, за результатами досудового врегулювання спору Державна фіскальна служба України прийняла рішення від 20.06.2019, яким залишила податкові повідомлення-рішення № 0004521304, № 0004561304, № 0004571304, № 0004581304, № 0004591304, № 0004601304 без змін, а скаргу позивача без задоволення.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, а позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального закону та відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, що дає суду підстави для задоволення позову повністю.
Колегія суддів з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пп.75.1.2  п.75.1  ст.75 ПК України  передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Підпунктом. 78.1.1  п.  78.1  ст.  78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до п.78.4  ст.78 ПК України), про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно з п.79.2  ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.
З приводу твердження позивача про відсутність законних підстав у контролюючого органу для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки колегія суддів зазначає, що відповідачем було призначено перевірку на підставі отримання податкової інформації, а саме листів ДФС України від 25.10.2018 №33032/7/99-99-13-04-03-17 та від 08.11.2018 №34710/7/99-99-13-04-03-17 “Про організацію контрольно-перевірочних заходів”, направлених відповідачу, в яких містилась інформація про те, що ФОП ОСОБА_1 в період 2016-2018 років користувався послугами ТОВ “Пост Фінанс” та “Нова пошта” з метою отримання доходу. 
Разом  з тим, ще однією встановленою ПК України передумовою для призначення перевірки разом з зазначеною вище інформацією є ненадання платником пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з матеріалів справи видно, що 18.10.2018 відповідач надіслав ОСОБА_1 запит №8836/9/17-00-13-03-04 “Про надання інформації та її документального підтвердження”, та просив надати протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня його отримання інформацію та її документальне підтвердження, що стосується розбіжностей між показниками декларацій платника єдиного податку та сумами доходів отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 30.09.2018. Разом з тим, цей лист повернувся без вручення адресату у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.
Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, листом від 18.12.2018 №1/18-12 ОСОБА_1 на вимогу податкового органу від 27.11.2018 повідомив про те, що готівкових розрахунків з ТОВ “Постфінанс” та ТОВ “Нова пошта” в межах підприємницької діяльності не здійснював. Також зазначив, що первинну бухгалтерську документацію на підтвердження задекларованих ним за 2016-2018 роки доходів подав до податкового органу у відповідь на запит від 25.10.2018.
29.01.2019 позивач також надіслав до контролюючого органу повідомлення № 3, в якому зазначив, що йому, як суб`єкту підприємницької діяльності ТОВ “Постфінанс” не перераховувало коштів за період 2016-2018 роки.
Окрім того, податковий орган не подав жодних доказів, що вказують на ненадання ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку відповіді на конкретний запит податкового органу. Також контролюючим органом не зазначено переліку документів, що не були долучені позивачем до відповіді від 18.12.2018.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_1 надав відповідь і наявні у нього первинні бухгалтерські документи щодо своєї підприємницької діяльності за 2016-2018 роки на запит контролюючого органу, та як наслідок законних підстав для видачі наказу про призначення перевірки у відповідача не було.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до  ст. 62 ПК України  податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Як вже зазначалось, відповідно до п.  75.1  ст.  75 ПК України  контролюючі органи мають право проводити, зокрема, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки. Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено пп.75.1.2 п.  75.1  ст.  75 ПК України  документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до ст. 1 цього Закон України від 16,07.1999 року № 996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні,» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Частиною 1, 2 ст. 9 вказаного закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, та як наслідок для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи, визначення та загальний порядок складання яких наведено в Законі України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що висновки викладені в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства в основному ґрунтуються на інформації ТОВ “Нова Пошта”, інформації ТОВ “Постфінанс”, а також ТОВ “ФК “Фангарант Груп”, яка була надана на запит відповідача щодо фізичної особи ОСОБА_1 . Разом з тим, ці документи не є первинними бухгалтерськими документами, так як не містять відомостей про конкретні господарські операції, не підтверджують їх фактичне проведення а також осіб відповідальних за їх здійснення та оформлення і на підставі них відповідно до ПК України не могла бути проведена перевірка.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що суперечливими є відомості зазначені у акті щодо не ведення позивачем книги обліку і витрат, проте у ньому вказано, що вона використовувалась при перевірці.
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що лише таких документів у сукупності недостатньо щоб довести порушення позивачем податкового законодавства.
Як передбачено пп.2 п.  291.4  ст.  291 ПК України, друга група суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності - це фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.
Згідно з пунктом 293.2 ст. 293 ПК України визначено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема, - для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до пунктів 295.1, 295.2 статті  295 ПК України  платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
Як передбачено, пунктами  292.1, 292.16   статті  292 ПК України, визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування. Право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку. При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту  291.4  статті  291  цього  Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що на виконання пункту  296.2  статті  296 ПК України  платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.
Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті  291.4  статті  291  цього  Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом (підпункт  296.5.1  пункту  296.5  статті  296 ПК України).
Як передбачено пунктом 296.1 статті 296 ПК України, платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту. 
Підпунктом 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.
Згідно з підпунктом 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 ПК України, у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, та обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом  295.1  статті  295  цього  Кодексу.
Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що доходом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій). Тобто, до доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку підприємця у звітному податковому періоді.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що застосовувати спрощену систему оподаткування та бути платником єдиного податку мають право лише ті суб`єкти господарювання, які відповідають певним критеріям. Якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування в поточному році, але отримала дохід більший, ніж встановлений обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, така особа не має право застосовувати спрощену систему оподаткування в наступному році.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та протягом періоду, що підлягав перевірці, здійснював діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку другої групи. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (код КВЕД 47.91). Тобто вид його господарської діяльності дозволяє йому перебувати на спрощеній системі оподаткування і бути платником другої групи. Також, у позивача відсутні наймані працівники, що також дає йому можливість застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності і бути платником вказаної вище групи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції відповідно до книги обліку доходів, за 2016 рік, позивачем було отримано від підприємницької діяльності 517981,19 грн доходу, за 2017 рік – 1397046,30 грн і за 2018 рік – 1190762,98 грн., Вказані обставини також підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача у АТ “Райффаййзен Банк Аваль”. Окрім цього, суми отриманих позивачем доходів за ці періоди повністю узгоджується з сумами доходу задекларованими ним у поданих ним до податкового органу податкових деклараціях платника єдиного податку. 
Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що за період господарської діяльності позивача у 2016-2018 роках обсяг його річного доходу не перевищував встановлену законом межу у розмірі 1500000 грн., а належних і допустимих доказів стосовно отримання позивачем в процесі здійснення ним господарської діяльності за період з 2016-2018 інших незадекларованих доходів, які перевищують 1500000 грн не надано. Як наслідок, законних підстав для переведення ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування немає.
Враховуючи все вищевикладене апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що  відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, а позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального закону та відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, а тому судом першої інстанції підставно задоволено позов.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 460/1643/19 без змін.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. Я. Макарик  	
У зв`язку з проходженням суддею Запотічним І.І. підготовки в Національній школі суддів України в онлайн режимі в період з 07.12.2020 року по 11.12.2020 року включно,  згідно наказу від  18.11.2020  № 625-к/тм, постанова в повному обсязі складена та підписана 14.12.2020 року.