ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/1424/20                                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Павленко О.В.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І.     
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                   Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки  Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, -
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Позивач, Військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до суду із адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки  Афганістан ОСОБА_1 (далі – Відповідач) у якому просила продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.04.2020 року відповідач був затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України. Рішення набрало чинності. 
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 з метою ідентифікації на 6 місяців до 29 квітня 2021 року.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем, через свого представника, подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким залишити даний позов без розгляду або відмовити повністю в задоволенні позовних вимог (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно зі   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ч. 1   ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями   238,   240   цього   Кодексу.
Положеннями п. 2 ч. 1   ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції розглянув справу по суті і не надав оцінки доводам адвоката відповідача про те, що позовна заява підписана з порушенням, а саме із застосуванням кліше, а тому вона не повинна розглядатися.   
Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги зазначає наступне.
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 був надісланий до Ріпкинського районного суду Чернігівської області на електронну пошту та зареєстрований за вх.ВО23/20 від 16.10.2020 року. Зазначене не заперечується сторонами.
Перевіряючи наявність підстав для розгляду і вирішення такого адміністративного позову по суті заявлених вимог, колегія суддів виходить із того, що згідно з ч. 2   ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 10   ст. 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Статус електронного цифрового підпису визначав   Закон України «Про електронний цифровий підпис», який втратив чинність із набранням 07 листопада 2018 року чинності   Законом України «Про електронні довірчі послуги».
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг.
За правилами ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»   кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст.   17, ч. 5 ст.   17   зазначеного   Закону   органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, державні реєстратори, нотаріуси та інші суб`єкти, уповноважені державою на здійснення функцій державного реєстратора, для засвідчення чинності відкритого ключа використовують лише кваліфікований сертифікат відкритого ключа, а для реалізації повноважень, спрямованих на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків фізичної або юридичної особи відповідно до закону, застосовують виключно засоби кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.
Здійснення правосуддя з використанням кваліфікованого електронного підпису чи печатки або інших засобів електронної ідентифікації вчиняється в порядку, встановленому законом.
У свою чергу положення ч.ч. 1, 4, 12   ст. 18 КАС України передбачають, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система підлягає захисту із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю.
Згідно з ч.ч. 7, 8   ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Зазначені норми права вказують на те, що електронна взаємодія - обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу здійснюється саме із використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Наказом Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2018 року № 628 було запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми «Електронний суд» у всіх місцевих та апеляційних судах України (пілотних судах).
Відповідно до розділу IV «СТРУКТУРА ЄСІТС» Концепції побудови Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи, що затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2019 року № 1096, до складу цільової архітектури ЄСІТС входять: 1. Центральна система обробки та зберігання даних. 2. Захищена телекомунікаційна мережа. 3. Інформаційно-телекомунікаційні системи автоматизації діяльності судів, органів та установ системи правосуддя. 4. Комплексна система захисту інформації.
У свою чергу Центральна система обробки та зберігання даних включає в себе підсистему «Електронний суд» (обмін документами судових справ з учасниками через електронний кабінет зовнішнього користувача).
Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи через Електронний кабінет користувача підсистеми «Електронний суд», що є складовою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в ухвалах від 25 серпня 2020 року у справі № 759/2804/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 855/67/20, від 05 листопада 2020 року у справі № 522/3191/19.
У вказаних судових рішеннях наголошено на тому, що обмеження, що пов`язані з використанням підсистеми «Електронний суд», у тому числі щодо подачі процесуальних документів через Електронний кабінет, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя.
Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про підписання адміністративного позову електронним цифровим підписом із застосуванням визначеного процесуальним законом засобу - Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи, а саме її підсистеми «Електронний суд», колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна заява Військової частини НОМЕР_1 не відповідає вимогам ч. 10 ст. 44 КАС України.
Крім того, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 року про витребування доказів, 20.11.2020 року на електронну пошту суду надійшов лист позивача, в якому зазначено, що позовну заяву в даній справі в паперовому вигляді Військова частина НОМЕР_1 не подавала, право в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 звертатися з даним позовом підтверджується наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 787-АГ від 18.09.2020 року.
Натомість, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час подання даної позовної заяви ОСОБА_3 не додано до позовної заяви наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 787-АГ від 18.09.2020 року, тобто не підтверджено належними доказами право подання даної позовної заяви.
Отже, позовну заяву, яка не підписана у встановленому законом порядку, суд, згідно з п. 2 ч. 1   ст. 240 КАС України,   залишає без розгляду.
Враховуючи, що адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 не був підписаний, станом на момент його подання, та не підлягав розгляду і вирішенню по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції, не надаючи правової оцінки іншим доводам викладеним в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду від 19 жовтня 2020 року, доходить висновку про залишення без розгляду позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст.    240,   242,   289,   308,   310,   319,   321,   322,   325,   328,   329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки  Афганістан ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року - скасувати.
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки  Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк
Повний текст виготовлено 24.11.2020 року