Справа № 461/4817/20                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 33/811/1281/20                Доповідач: Гуцал І. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю адвоката Лойка Ю.Ю., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Лойка Юрія Юрійовича на постанову судді Галицького районного суду Львівської області від 19 серпня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Галицького районного суду Львівської області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ДСА України 420 гривень 40 копійок судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 10 червня 2020 року о 03 год. 00 хв., на перехресті вулиць Торгової та Гавришкевича у м. Львові, керуючи автомобілем BMW 318d, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Такі дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
На постанову судді Галицького районного суду Львівської області від 19 серпня 2020 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Лойко Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах. 
Зокрема, вказує, що суддею першої інстанції, на порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП, не вирішено питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, хоча такі, на думку адвоката Лойка Ю.Ю., складені з порушенням чинного законодавства. 
Зазначає, що суддею першої інстанції невірно зазначено пояснення захисника про те, що саме ОСОБА_1 надано для підписання незаповнений протокол про адміністративне правопорушення. Поряд з тим, адвокатом Лойком Ю.Ю. було надано пояснення про те, що з відеозапису з камер спостереження патрульних вбачається, що свідкам у даній справі для підписання надано незаповнений бланк протоколу. 
Крім того, суддею відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про виклик у судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з тих підстав, що предметом доказування у справі є наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилається на те, що огляд ОСОБА_1 проведений з грубим порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735, оскільки останній вказав, що не згідний з результатами проведеного огляду, однак його огляду в закладі охорони здоров`я проведене не було.
З огляду на наведене, вважає, що суддя місцевого суду безпідставно визнав огляд ОСОБА_1 дійсним, допустимим та належним доказом. Також вважає недопустимими письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Лойка Ю.Ю. який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції станом на 10 червня 2020 року) передбачала відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З апеляційної скарги вбачається, що апелянтом не оспорюється факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому оцінка даному факту суддею апеляційної інстанції не надається.
Посилання апелянта на те, що суддя першої інстанції не задовольнив його клопотання про виклик свідків не є підставою для скасування постанови судді місцевого суду, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями свідків. 
З матеріалів справи вбачається, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були присутні під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою пристрою «DRAGER», про що надали відповідні письмові пояснення.
При цьому з оскаржуваної постанови слідує, що суддя місцевого суду дійшла висновку про достатність письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки такі є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи, а тому не знайшла підстав для допиту зазначених свідків під час розгляду справи у суді.
З такими висновками погоджується і суддя апеляційної інстанції, оскільки задоволення клопотань учасників процесу (в тому числі й стосовно допиту свідків) є правом, а не обов`язком суду. Крім того, допит свідків здійснюється з метою перевірки отриманих доказів, у тих випадках, коли у ньому є необхідність. У даній ситуації суддя першої інстанції дійшла до висновку, що необхідності у допиті свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 немає. 
Доводи апелянта в частині невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №067625 від 10 червня 2020 року жодними доказами не підтверджені. Посилання на те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписали незаповнений бланк протоколу не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненому ним адміністративному правопорушенні. Тим більше, свідки, відповідно до вимог ч. 6 розділу ІІ Інструкції №1452/735, мають бути присутніми під час проведення огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, цих вимог інспекторами поліції було дотримано.
Так, частиною 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за  № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З долученого до матеріалів справи відеозапису з камер спостереження патрульних вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_4 поліцейським у присутності двох свідків було запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу, бажання пройти такий у медичному закладі не висловив. Зазначив, що зі складеним щодо нього протоколом не згоден. Наведене, однак, не може розцінюватися судом як прагнення особи пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. 
З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що працівники поліції не надали ОСОБА_1 можливість пройти огляд на визначення стану сп`яніння в медичному закладі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. 
Інших доводів, які б підтверджували допущення суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не наведено. Таких не здобуто й суддею апеляційної інстанції.
При цьому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах та встановлюється, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 від 10 червня 2020 року; роздруківкою результатів тестування на вміст алкоголю у випарах з ротової порожнини алкотестера DRAGER, відповідно до яких такий показник склав 0,85 проміле; актом огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, який складений працівником поліції та підписаний двома свідками; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, в якому зафіксований факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою алкотестера DRAGER, з показанням результатів 0,85 проміле; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зазначили, що 10 червня 2020 року о 03 год. 35 хв. в районі буд. 16 по вул. Гавришкевича у м. Львові вони були запрошені у якості свідків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 . У їх присутності вказаний водій погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Алкотетстер «DRAGER» показав позитивний результат про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. 
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду Львівської області від 19 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його представника - адвоката Лойка Юрія Юрійовича - без задоволення.
Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.