П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 1540/4584/18	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І.О.
суддів: Стас Л.В., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФ України в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо неврахування при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 20% від посадового окладу; надбавки за шифрувальні роботи в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важких завдань в розмірі 50%  посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії в розмірі 10% від посадового окладу; виплати пенсії з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії;
- зобов`язати провести перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року з урахуванням: вищевказаних складових грошового забезпечення, та здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням 100% суми підвищення пенсії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року прийнято відмову позивача від позову закрито провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо неврахування при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 20% від посадового окладу; надбавки за шифрувальні роботи в розмірі 10% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важких завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії в розмірі 10% від посадового окладу та зобов`язання провести перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року з урахуванням вказаних складових. 

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що виплата 50% суми підвищення пенсії з 01 січня 2018 року суперечить меті та спрямованості Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-XII у редакції від 01.01.2017 р. (далі - Закон №2262), а використання суб`єктом владних повноважень приписів постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 р. №103 ( далі - Постанова №103) є протиправним, оскільки даний підзаконний акт  погіршує його становище в частині строків виплати належної йому пенсії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у 2018 році з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2018 року та здійснити виплату донарахованих сум з 01 січня 2018 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на отримання 100% перерахованої з 01 січня 2018 року пенсії було порушено через прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №103, яка скасована судом та є нечинною.
Разом з тим, суд першої інстанції наголосив, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 березня 2020 року в зразковій справі №160/3586/19 вказує на неможливість регулювання Кабінетом Міністрів України питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, а також розмірів такої доплати.           Як відзначено в наведеному рішенні суду найвищої інстанції, наявність у Кабінету Міністрів України права «встановлювати порядок перерахунку пенсії» не є тотожним та не визначає «право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії», тобто змінювати часові межі виплати пенсії.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУПФ України в Одеській області просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити в позові в повному обсязі.
Так, скаржник вказує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №640/3858/18 набрало законної сили 05 березня 2019 року, а тому підстави для проведення нарахування і виплати з 01 січня 2018 року 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, відсутні.
Окрім того, скаржником зазначено, що з 01 січня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088 «Про деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» (далі – Постанова №1088), якою встановлено, що з 01 січня 2020 року виплата пенсій здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Позивач, ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 є пенсіонером та з 2006 року отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання вимог пункту 1 Постанови №103 позивачу 01 травня 2018 року було здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсій, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України. 
Виплата перерахованих пенсій здійснювалась поетапно у таких розмірах:
з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення, що складає 1344,23 грн.;
з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75% від підвищення - 2016,34 грн.;
з 01 січня 2020 року щомісячно 100% від підвищення - 2688,45 грн.

Вважаючи вказані дії ГУПФ України в Одеській області протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Наявним у матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії підтверджується, що починаючи з 1 січня 2018 року виплата перерахованої пенсії позивача здійснювалася поетапно у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків від суми підвищення пенсії.

Згідно з ч.3 ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до положень ст. 63 Закону №2262-XII, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати умови і порядок перерахунку пенсій відповідних категорій військовослужбовців у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення та їх розмір. Право Кабінету Міністрів України встановлювати порядок виплати перерахованих пенсій, як це зазначено в пункті 2 Постанови №103, наведеним та іншими Законами України не визначене та не передбачене.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам  закону  слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Відповідно до ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як правильно зазначив суд першої інстанції, за приписами частини третьої статті 52 Закону №2262-XII виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Відповідно до ст. 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що жодною нормою Закону №2262-XII, який у спірних правовідносинах є спеціальним, не передбачено можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування.
Безпосередній юридичний аналіз конструкцій та змісту з статей 51, 52, 55, 63 Закону №2262-XII свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати «порядок перерахунку пенсії» не є тотожним праву встановлювати «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії».
Таким чином, є обґрунтованою позиція суду першої інстанції, що положення Постанови №103, в частині умов, порядку та розмірів саме виплати сум перерахованих пенсій до спірних правовідносин не повинні застосовуватися як такі, що не відповідають положенням ст. ст. 51, 52, 55, 63 Закону №2262-XII.

Аналогічний правовий висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 року, ухваленій у зразковій справі №160/3586/19, який в силу ч.5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносинах.
У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду зробила акцент на тому, що у Кабінету Міністрів України відсутнє право здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії.

Поряд з цим, слід звернути увагу, що спірні правовідносини, які вирішувалися в наведеному рішенні, стосувалися періоду виплати пенсії у стовідсотковому розмірі, з 05.03.2019 року, тому саме в площині заявлених вимог Велика Палата вирішила питання про їх задоволення. Як правильно зауважив суд першої інстанції, наведена зразкова справа не відокремлює періоди, з яких позивач має право отримувати перераховану пенсію з урахуванням її 100- відсоткового підвищення.
Проте, аргументація цього рішення свідчить про можливість поновити порушене право, з 01.01.2018 р.
Ключовою тезою у цій справі є неможливість регулювання Кабінетом Міністрів України питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, а також розмірів такої доплати, адже наявність у Кабінету Міністрів України права «встановлювати порядок перерахунку пенсії» не є тотожним та не визначає «право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії», тобто змінювати часові межі виплати.

У постанові від 12 листопада 2019 року у справі №826/3858/18, Верховний Суд  зробив правовий висновок, що право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
На думку суду, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.
Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява №68385/10 та №71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).
У справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Висновок про те, що пункт 1 Постанови №103, всупереч вимогам частини третьої статті 1-1, статті 43, частини четвертої статті 63 та Закону №2262-XII, змінює умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців також викладений в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року (справа №2040/7219/18, адміністративне провадження №К/9901/8033/19).
З огляду на викладене,  доводи, викладені в апеляції, що при здійснені перерахунку пенсії ГУПФ України в Одеській області діяло в межах чинного законодавства та виплата різниці перерахованого розміру пенсії має здійснюватися поетапно, не узгоджується з усталеною судовою практикою суду найвищої інстанції, яка, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 316 КАС України, дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, позаяк суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 02.11.2020 року.