П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1051/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Очаківської районної державної адміністрації про визнання протиправним та часткове скасування розпорядження № 384 від 30 вересня 2008 року, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Очаківської районної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 30.09.2008 р. №384 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам Фермерського господарства « ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення, наданих у постійне користування колишньому голові фермерського господарства ОСОБА_5 в межах території Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області» в частині затвердження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та в частині передачі громадянці України – ОСОБА_1 у власність земельні ділянки загальною площею – 5,50 га.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що оскаржуване розпорядження є протиправним та таким, що прийняте без додержання вимог Земельного кодексу України, оскільки стосовно позивача були відсутні будь-які законні підстави для передачі їй у власність земельної ділянки. Позивач також звертала увагу, що на жодному документі, необхідному для передачі у власність земельної ділянки не має її підпису. Посилалась апелянт також і на те, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження земельна ділянка перебувала у користування ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому не могла бути передана позивачу в власність в процесі приватизації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні іншої особи.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року задоволений позов ОСОБА_1 .
Скасоване розпорядження Очаківської районної державної адміністрації від 30.09.2008 р. №384 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам Фермерського господарства « ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення, наданих у постійне користування колишньому голові фермерського господарства ОСОБА_5 в межах території Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області» в частині затвердження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та в частині передачі громадянці України – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність земельні ділянки загальною площею – 5,50 га.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції  фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в адміністративному позові.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи  позовної заяви щодо відсутності у відповідача  жодної законної підстав для прийняття оскаржуваного розпорядження. Також апелянт зазначила, що вона  не обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона не подавала жодних заяв та документів з метою отримання у власність земельної ділянки.
Порушенням норм матеріального права апелянт вважає те, що суд першої інстанції не застосував належний закон, яким врегульовані спірні правовідносини та відповідно до якого оскаржуване розпорядження не було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами; не було прийнято з використанням повноважень з метою, з якою  це повноваження надано. Апелянт зазначив, що відповідач не вправі був розпоряджатись землями державної власності в порядку та в спосіб, встановлений ст. 32,  п. «а» ч. 3 ст. 116, ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України,  та повинен був  відмовити у такій передачі.
Окрім іншого  апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав би вийти за межі позовних вимог та скасувати оскаржуване розпорядження в повному обсязі, оскільки воно є протиправним не тільки у відношенні апелянта, а й стосовно інших осіб, яким  оскаржуваним розпорядженням у власність були передані  земельні ділянки, що у свою чергу було б підставою повернення цих земельних ділянок до державної власності.
Очаківська районна державна адміністрація своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що предметом спору в цій справі є розпорядження Очаківської районної державної адміністрації від 30.09.2008 р. №384  в частині затвердження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність апелянту та в частині передачі апелянту у власність земельні ділянки загальною площею – 5,50 га. (а.с. 16-17)
Відповідно до матеріалів справи  оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію фактом його реалізації - реєстрації права власності апелянта на земельну ділянку, що підтверджено копією державного акту про право власності (а.с. 30) та витягом з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно (а.с.  37-38).
Апеляційний суд зазначає, що як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність оскаржуваного розпорядження вимогам  закону та на відсутність у відповідача будь-яких повноважень на прийняття такого розпорядження,  апелянт фактично заперечує своє волевиявлення на надбання у власність земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване за апелянтом.
Апеляційний суд зазначає, що спір, який виник між учасниками справи не є публічно-правовим, оскільки оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію, на його підставі зареєстроване право власності, волевиявлення на придбання якого фактично заперечує апелянт. 
Враховуючи зміст позову та додані до нього матеріали, порушення своїх прав апелянт вбачає у наслідках, які спричинені оскаржуваним розпорядженням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, тобто мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Таким чином, спір в цій справі має приватноправовий характер, та є спором  між позивачем та відповідачем щодо  передачі у власність  позивачу земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване за позивачем, відповідно до оскаржуваного розпорядження, яке, на думку позивача, відповідач прийняв поза межами повноважень та не у спосіб встановлений законом.
При цьому апеляційний суд зазначає, що  скасування саме по собі оскаржуваного рішення, не відновить прав позивача, які він вважає порушеними, зокрема тягар утримання майна, про що зазначено у позовній заяві, на відміну від оскарження зазначеного розпорядження разом із вимогами про припинення права власності в порядку цивільного судочинства.
Також, зі змісту матеріалів справи вбачається наявність кримінального провадження № 42019151030000040, в якому апелянт є підозрюваною у вчиненні  кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3  та ч. 4 ст. 358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) (а.с. 13-15). Враховуючи зазначену обставину, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що протиправність оскаржуваного розпорядження, у цьому випадку має доводитись в межах кримінального провадження. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 ст. 19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до розгляду справи, яка не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення – скасуванню із закриттями провадження у справі.
Керуючись ст. 2-19, 238, 242, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2020 року у справі № 400/1051/20 скасувати.
Закрити провадження у справі № 400/1051/20 за позовом ОСОБА_1 до Очаківської районної державної адміністрації про визнання протиправним та часткове скасування розпорядження № 384 від 30 вересня 2008 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20.10.2020  року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.