ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 грудня 2020 року                                                 м. Кропивницький

справа № 387/407/20
провадження № 22-ц/4809/1511/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2020, суддя Майстер І.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27.10.2006 перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 63.
Під час шлюбу, 26.06.2015 сторонами за спільні кошти, був придбаний житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами та будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Крім того за спільні кошти в 2017 році був придбаний легковий автомобіль «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на відповідача. Вказаним автомобілем користується відповідач.
Сторони не можуть досягти згоди у розподілі вказаного вище майна, яке набуте в шлюбі, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3 . 
В порядку розподілу майна стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 40 000 грн. вартість Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 та судові витрати.
ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати право власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля.
В порядку розподілу майна стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 25577 грн. згідно звіту про оцінку автомобіля.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2020 позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд вийшов за межі позовних вимог додатково визнав житловий будинок і автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. Дані позовні вимоги позивач не заявляла у позові та не оплачувала їх судовим збором. Крім того, суд не взяв до уваги те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2015 за відповідачем визнано право приватної власності на житловий будинок розміром частки 1, тобто 100% приватна власність за ним. Позивач не подавав позов про визнання частково недійсним ні свідоцтва від 26.06.2015 та витягу про реєстрацію за ним права власності на будинок. Крім того, придбав будинок він сам за свої кошти, оскільки кошти позичав у своєї матері згідно розписки. Суд не звернув увагу на покази свідків.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.10.2020 відкрито апеляційне провадження.
ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги. Докази того, що спільне майно було придбано не за спільні кошти, відповідач не надав.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2020 справу призначено до розгляду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що   із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.10.2006, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.10.2006. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_4 ( а.с. 10 ).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15.01.2007, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_5 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 11 ).
Суд першої інстанції зазначив, що  відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26.06.2015 вбачається, що ОСОБА_1 придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.12 ).
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39752921 від 26.06.2015 з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.13-14).
 З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №212679395 від 16.06.2020 встановлено. що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 , право власності зареєстровано 26.06.2015 ( а.с.50-52). 
Із довідки, виданої Добровеличківською селищною радою Кіровоградської області №1191 від 28 квітня 2020 року, встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входять чоловік ОСОБА_1 , 1979 року народження, та донька ОСОБА_5 , 2006 року народження ( а.с.15).
 Із звіту №138/20 про оцінку автомобіля ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 01.06.2020 виданого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , встановлено, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099 110-00 5МТ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 на дату оцінки складає 51 154 гривень 53 копійок ( а.с.30-37).
 З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 придбав в ТОВ «Алексавто-Кіровоград» автомобіль ВАЗ модель 21099, рік випуску 1998 ( а.с.44).
З акту огляду реалізованого транспортного засобу та акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6720/19/001342 від 28.05.2019 встановлено, що покупцем транспортного засобу ВАЗ 21099, рік випуску 1998, є ОСОБА_1 , вартість транспортного засобу складає 25 000 гривень 00 копійок ( а.с.46-47).
Суд першої інстанції зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 набуте під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 
Судом встаногвлено, що на момент розгляду спору, сторони не укладали жодних договорів та шлюбних контрактів з приводу спірного майна, яке набуте в шлюбі. Водночас будинок з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 були придбані та зареєстровані на ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №212679395 від 16.06.2020, свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26.06.2015 та договором купівлі-продажу транспортного засобу від 28 травня 2019 року. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.
Також суд з`ясував, що сторони не узгоджували способу розподілу спірного майна в натурі та його вартості. 
Суд зазначив, що надана розписка подана відповідачем в якості доказу (а.с.29), не може бути належним та допустимим доказом у справі та не береться судом до уваги, оскільки, факти придбання відповідачем спірного майна за кошти, які позичені у матері відповідача, ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Розписка укладена із його рідною матір`ю, ОСОБА_7 , а свідками укладення розписки зазначені батько відповідача та двоюрідна сестра, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , які є близькими родичами відповідача та зацікавленими особами. 
Суд першої інстанції зазначив, що свідок ОСОБА_9 надала пояснення, що не була свідком укладення розписки із відповідачем, а обставини придбання спірного будинку та автомобіля їй не відомі. 
Суд першої інстанції зазначив, що зміст розписки не містить відомостей, що ці кошти позичені з метою придбання спірного будинку та автомобіля. 
Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах судової справи відсутні докази, які свідчать про оплату відповідачем особисто грошових коштів придбаних будинку та автомобіля, які позивач просить розподілити.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони не надали суду доказів щодо поділу будинку із господарськими спорудами між сторонами в натурі відповідно до їх часток, а тому в порядку розподілу спільного майна необхідно визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін.
Позивач заявляючи вимогу про стягнення з відповідача грошової компенсації за належну їй частку у автомобілі ВАЗ21099, визначила вартість останньої, яка становить 51154 гривень, що підтверджується звітом про оцінку автомобіля ВАЗ21.099, д/н НОМЕР_1 №138/20 від 01.06.2020. Крім того позивач не заперечувала щодо ухвалення рішення по суті спору без попереднього внесення відповідачем на депозитний рахунок суду вартості належної позивачеві частки.
Відповідач не заперечував щодо визначеної вартості автомобіля згідно із зазначеним звітом, так як вказаний звіт поданий ним особисто.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що після одержання позивачем від відповідача грошової компенсації право власності на 1/2 частку вищезазначеного автомобіля має перейти до відповідача, адже за приписами абзацу 3 частини 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні є правомірними, відповідають способу захисту права та інтересів позивача, не порушують права та свободи відповідача, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду в апеляційній інстанції є доводи викладені в апеляційній скарзі в частині придбання спірного будинку та визначення часток спірного майна.
З матеріалів справи вбачається, що  із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.10.2006, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.10.2006. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_4 ( а.с. 10 ).
 Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.12 ).
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39752921 від 26.06.2015 з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.13-14).
Із довідки, виданої Добровеличківською селищною радою Кіровоградської області №1191 від 28 квітня 2020 року, встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входять чоловік ОСОБА_1 , 1979 року народження, та донька ОСОБА_5 , 2006 року народження ( а.с.15).
Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з самостійного заробітку(доходу) поважної причини 
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що будинок з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 придбаний та зареєстрований на ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №212679395 від 16.06.2020, свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26.06.2015 .
Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто так, як відповідач заперечує з приводу позовних вимог.
Позивач не просив розподілити спірне майно в натурі. 
В апеляційній скарзі зазначається, що відповідач придбав спірний будинок за власні кошти при цьому посилається на розписку відповідно до якої відповідач 05.06.2015 року взяв у борг 80000 грн. у ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції погодився з доводами суду першої інстанції, що зазначений доказ не є належним та допустимим, оскільки не підтверджує, що зазначені кошти витрачені на придбання спірного будинку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підтвердження того, що відповідач придбав спірний будинок за власні кошти , які є його особистою власністю, а не спільними коштами подружжя.
З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок придбаний в період шлюбу сторін , відповідно зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. 
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд безпідставно визначив частки спірного майна є необґрунтованими.
 За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК України.
Частиною 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
 Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
 За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, визначивши частки у спірному майні в рівних долях.
Відповідач не надав належні та допустимі докази на підтвердження , що спірне майно є його особистою власністю.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції показів свідків, щодо набуття коштів на придбання будинку колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані покази не є беззаперечними доказами. 
Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення  Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2020, залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: