П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  600/593/20-а                                            Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д. 
          Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 

26 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Чернівецького окружного адміністративного суду  від  10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 16.04.2020 року; 
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; 
- зобов`язати Виконавчий комітет Чернівецької міської ради розглянути запит від 16.04.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місця (орієнтирами) розташування;
- визнати вчинення порушення Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради щодо ОСОБА_1 - ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішенням Черівнецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Серед іншого, позивач зосереджує увагу на бездіяльності відповідача щодо неповідомлення його, як запитувача інформації, про результати розгляду надісланого ним запиту, заперечуючи при цьому, отримання відповіді на зроблений ним запит.  
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача заперечив, відзначивши, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" не передбачено конкретної форми направлення відповіді на запит, а тому суб`єкт владних повноважень не позбавлений права надіслання відповіді на запит простим поштовим відправленням. 
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Як встановлено з матеріалів справи, 16.04.2020 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради з інформаційним запитом, у якому з посиланням на ст.ст. 5, 6, 13 та 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", просив надати інформацію стосовно наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7, 23).
Зазначений запит зареєстровано відповідачем 23.04.2020 року (а.с. 33, зворотній бік).
Листом від 29.04.2020 року за № Б-41/04/01-інф відповідач підготував відповідь на запит позивача та відповідно до витягу з журналу відправки вихідної кореспонденції, 29.04.2020 року направив останній на адресу запитувача інформації (а.с. 27, зворотній бік).
Позивач, стверджуючи про порушення відповідачем норм Закону України "Про публічну інформацію", через відсутність реакції на його запит від 16.04.2020 року, звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання відповідачем приписів ч. 1 ст. 20 Закону України № 2939-VI та вчасне надання відповіді на запит позивача.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, в призмі встановлених обставин справи та доводів апеляційної скарги, відзначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з статтею 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
В силу частини четвертої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з частиною першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.
Як підтверджується матеріалами справи, 16.04.2020 року позивач звернулась до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території м.Черівнці вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Так, 29.04.2020 року Виконавчим комітетом Черівнецької міської ради підготовлено відповідь на запит.
При цьому, позивачем заперечується факт отримання відповіді від відповідача.
На підтвердження факту надіслання позивачу листа-відповіді від 29.04.2020 року № Б-41/04/01-інф, відповідач надав Витяг з Журналу відправки вихідної кореспонденції,  з якого вбачається, що даний лист відправлено запитувачу інформації в день реєстрації - 29.04.2020 року
Інших доказів на підтвердження відправлення відповіді позивачу відповідачем до суду надано не було.
Суд першої інстанції оцінив Витяг з Журналу відправки вихідної кореспонденції, як належний доказ направлення відповідачем відповіді на інформаційний запит позивача.
Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).
Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.
Колегія суддів вважає, що реєстрація листа в Журналі вихідної кореспонденції установи не є доказом направлення такого листа і, тим більше, його доставлення адресату.
Будь-яких доказів саме надіслання та/чи вручення цього листа (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо) відповідач суду не надав, відповідно, не довів виконання свого обов`язку надання відповіді на запит на інформацію.
Вищенаведене дає підстави для висновку про протиправність бездіяльності Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо ненадання позивачу запитуваної інформації у відповідь на запит про отримання публічної інформації від 16 квітня 2020 року у передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації" строк та необхідність зобов`язання відповідача розглянути вказаний запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Щодо позовної вимоги про визнання вчинення відповідачем порушення щодо позивача частини 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки, відповідь на поданий позивачем запит була підготовлена відповідачем, при цьому втручання відповідача чи обмеження позивача у одержанні відповідної інформації матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 16.04.2020 року. 
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію. 
Зобов`язати Виконавчий комітет Чернівецької міської ради розглянути запит від 16.04.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місця (орієнтирами) розташування.
В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.