ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 жовтня 2020 року           справа №360/4419/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,
за участі секретаря судового засідання Сухова М.
представника позивача Чудовського І.В.,
представника відповідача Трофіменко М.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі  №360/4419/19 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.)  за позовом дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року, -

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення  від 27.09.2019 № 00000090513, прийняте ГУ ДПС у Луганській області,.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що висновки податкового органу про не підтвердженням факту реальності здійснення господарських операцій за договорами з контрагентами  є необґрунтованими та безпідставними. 
Реальність здійснення цих господарських операцій підтверджується  документами первинного бухгалтерського та податкового обліку. При цьому платник податків несе самостійну відповідальність за порушення податкового законодавства.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Суд першої інстанції надав неправильну оцінку первинним документам, що підтверджують реальність господарських операцій позивача з певними контрагентами. 
За спірними операціями не є обов`язковим наявність сертифікатів відповідності та якості.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що товарно-транспортні накладні, як первинні документи, є обов`язковими для господарських операцій з перевезення, проте в спірних правовідносинах мали місце поставки товарно-матеріальних цінностей за договорами купівлі-продажу.
Отримані позивачем податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН, відповідають вимогам п.201.10 ПК України  та є безумовною підставою для включення позивачем відповідних сум до податкового кредиту.
Відсутність довіреностей на отримання не може бути підставою для визнання договору недійсним і не впливає на відображення в складі витрат вартості отриманих ТМЦ.
Недотримання податкового законодавства контрагентами тягне негативні наслідки та відповідальність саме цих осіб.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи  апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги,  просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Звернув увагу на відсутність певних первинних бухгалтерських документів, неможливість виконання контрагентами позивача послуг та робіт, ризиковий статус контрагентів. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне. 
Фактичні обставини справи.
Дочірнє підприємство «Агропромислова компанія «Украгростар» є юридичною особою, зареєстровано 16.03.2000 за №13641200000000167, місцезнаходження за адресою: 92230, Луганська обл., Білокуракинський р-н, с. Просторе. Види діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.16 Вирощування прядивних культур, 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, 01.28 Вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур, 01.45 Розведення овець і кіз, 01.46 Розведення свиней, 01.49 Розведення інших тварин, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 01.64 Оброблення насіння для відтворення, 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т.3 а.с. 168-170).
На підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 19.11.2018 № 1298, відповідно до плану-графіка проведення планових перевірок платників податків на 4 квартал 2018 року, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, ст.79 Податкового кодексу України, відповідачем проведено документальну планову невиїзду перевірку ДП АПК «Украгростар». За наслідками перевірки складено акт від 06.09.2019 року № 14/12-32-05-13/30790892  (т.1 а.с. 15-310).
Згідно висновків акту перевірки встановлені порушення позивачем податкового законодавства, зокрема:
ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп.1.1, пп.1.2 п.1, п.2.16 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, ст.264 Господарського кодексу України, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 198.1 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 865281 грн, в т.ч. листопад 2016 на 2038 грн, квітень 2017 – 41667 грн, травень 2017 – 25333 грн, вересень 2017 року – 354333 грн, жовтень 2017 року – 441000 грн, грудень 2017 року – 910 грн. 
в акті перевірки зазначено не надання позивачем до перевірки первинних бухгалтерських документів щодо отримання та використання курортно-оздоровчих путівок (договорів з постачальником послуг, заяв працівників), товарно-транспортних накладних або інших документів, що засвідчують факт транспортування, перевезення продукції від постачальників - ТОВ „БІЗ-АУДИТ, ТОВ „ДІЕНС ЛТД, ТОВ „ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ, довіреностей на отримання товару від ТОВ „БІЗ-АУДИТ, ТОВ „ДІЕНС ЛТД, ТОВ „ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ, сертифікатів якості на селітру аміачну, отриману від ТОВ «ДІЕНС ЛТД», видаткової накладної №51 від 23.10.17, складеної ТОВ «ДІЕНС ЛТД»,  договору №17-10 від 17.10.17., укладеного з ТОВ "ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ, оригіналів актів виконаних робіт ТОВ „КОМПАНІЯ Ф «СОФІЙСЬКИЙ». 
За наслідками перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення 27.09.2019 ГУ ДПС у Луганській області №00000090513, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1081601,75 грн, з яких сума грошового зобов`язання  - 865281 грн. сума штрафних (фінансових) санкцій - 216320,75 грн  (т.2 а.с. 59, 60).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини позивача з його контрагентами не носять реального характеру, не підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: 
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; 
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; 
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е)постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Підпунктом14.1.36 пункту14.1 статті14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
За приписами пп. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
На підставі ч.1 ст.11 Закону  № 996-ХІV на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов`язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.
Відповідно до ч.1 ст.3   Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
На підставі первинних документів, наданих позивачем в підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами,  суд встановив наступне.
Щодо господарських відносин з ТОВ „БІЗ-АУДИТ».
12.10.2017 року між позивачем (покупець)  та ТОВ «Біз-Аудит» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу насіння соняшника №12-10-17, за яким продавець продає (передає у власність) покупцю насіння соняшника в кількості і за ціною, визначеною у погоджених сторонами цього Договору Специфікаціях. Покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, що встановлені Договором та оплатити вартість товару. За умовами Договору продавець зобов`язується провести доставку товару покупцю (а.с.146-148 том 3).
До договору надано специфікації (а.с.149-152 том 3)
На виконання договору  продавцем надані видаткові накладні (а.с.155-157 том 3)
Відповідно  наданим документам ТОВ «Біз-Аудіт» виписано, а ТОВ «АПК «Украгростар» отримано податкові накладні (а.с.162-167 том 4)
Вищезазначені господарські операції з контрагентом ТОВ «Біз-Аудіт» позивачем відображено в  бухгалтерському обліку. (а.с.183-185 том 2)
На підтвердження здійснення оплати позивачем надано платіжні доручення (а.с.168-170 том 4)
На підтвердження отримання ТМЦ позивачем надано акти прийому-передачі насіння соняшника (а.с.152-154 том 3) 
На підтвердження використання отриманих від ТОВ «Біз_Аудіт» товарно-матеріальних цінностей позивачем надані звіти про площі та валові збори с/г культур (а.с.39-68 том 3, відомості про наявність земельних ділянок (а.с.69-89 том 3), звіти про рух матеріалів (а.с.101-107, 130-131 том 3)
Податковий орган в акті перевірки зазначив, що місце складання договору не співпадає з місцем реєстрації продавця ТОВ «Біз Аудіт». До перевірки не надано документів, що засвідчують факт транспортування, перевезення продукції від контрагента позивачу, сертифікатів якості, як передбачено п.2.3. Договору, актів приймання продукції на склад позивача та подальшого її використання.
За наявною податковою інформацією  щодо ТОВ «Біз-Аудіт» встановлена відсутність руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції, відсутність фізичних, трудових, виробничих,  технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій (а.с.164-174 том 2)
Тому відповідачем встановлена відсутність факту реального здійснення  ТОВ «Біз-Аудіт» операцій з придбання товарів/послуг та їх реалізації на адресу позивача, що свідчить про безпідставність формування показників податкової звітності за жовтень - грудень 2017 року по отриманих та зареєстрованих ТОВ «Біз-Аудіт» податкових накладних та завищення позивачем податкового кредиту на суму 163333,4 грн.
Щодо господарських відносин з ТОВ «ДІЕНС ЛТД»
07.09.2017 року  між позивачем (покупець)  та ТОВ «Діенс лтд» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу насіння соняшника №07-9, за яким продавець продає (передає у власність) покупцю насіння соняшника в кількості і за ціною, визначеною у погоджених сторонами цього Договору Специфікаціях. Покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, що встановлені Договором та оплатити вартість товару. За умовами Договору продавець зобов`язується провести доставку товару покупцю (а.с.175-176 том 2).
До договору надано специфікації (а.с.176-178 том 2)
На виконання договору  продавцем надані видаткові накладні (а.с.181-182 том 2)
Відповідно  наданим документам ТОВ «Діенс лтд» виписано, а ТОВ «АПК «Украгростар» отримано податкові накладні (а.с.190-194 том 2, а.с.132-149 том 4)
Вищезазначені господарські операції з контрагентом ТОВ «Біз-Аудіт» позивачем відображено в  бухгалтерському обліку (а.с.183-185 том 2)
На підтвердження здійснення оплати позивачем надано платіжні доручення (а.с.186-190 том 2, а.с.150-161 том 4)
На підтвердження отримання ТМЦ позивачем надано акти прийому-передачі насіння соняшника (а.с.179-180 том 2) 
На підтвердження використання отриманих від ТОВ «Діенс лтд» товарно-матеріальних цінностей позивачем надані звіти про площі та валові збори с/г культур (а.с.39-68 том 3, відомості про наявність земельних ділянок (а.с.69-89 том 3), звіти про рух матеріалів (а.с.101-107, 130-131 том 3)
Податковий орган в акті перевірки зазначив, що відсутній оригінал видаткової накладної №51 від 23.10.2017 року, при цьому надані до перевірки копії видаткових накладних не співпадають з даними видаткових накладних, які підшиті в папці позивача, а саме: назва контрагента визначена по різному «Деніс лтд» та «Діенс лтд», не співпадають номери договору. 
Підприємством складені дефектні первинні документи – відбиток печатки на документах відрізняється від самої печатки.   
Місце складання договору визначено Київ, проте до перевірки не надано документів, що засвідчують факт транспортування.
За наявною податковою інформацією  щодо ТОВ «Діенс лтд» у контрагента відсутні основні засоби та інші необоротні активи, необхідні для здійснення підприємством господарської діяльності, також підприємством не задекларовано послуги з оренди основних засобів, послуги по транспортуванню та зберіганню ТМЦ (активів) за період вересень - жовтень 2017 року. 
Крім того, дані ЄРДР свідчать, що в слідчих органах перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, за яким допитаний як свідок директор ТОВ «Діенс лтд» заперечував взаємовідносини з  позивачем. За висновком почеркознавчої експертизи підписи від імені директора ТОВ «Діенс лтд» виконані іншими особами. 
Таким чином, складені ТОВ „Діенс лтд» документи не можуть вважатися первинними документами для підтвердження даних податкового обліку.
Тобто  встановлена відсутність факту реального здійснення  ТОВ «Діенс лтд» операцій з придбання товарів/послуг та їх реалізації на адресу позивача, що свідчить про неправомірне віднесення до податкового кредиту суми 558500,01грн.
Щодо господарських відносин з ТОВ "ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ".
17.10.2017 року  між позивачем (покупець)  та ТОВ «ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу насіння соняшника №17-10, за яким продавець продає (передає у власність) покупцю насіння соняшника в кількості і за ціною, визначеною у погоджених сторонами цього Договору Специфікаціях. Покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, що встановлені Договором та оплатити вартість товару. За умовами Договору продавець зобов`язується провести доставку товару покупцю (а.с.10-12 том 5).
Відповідно до п.4.1, п.4.2 Договору транспортування та доставка товару здійснювалась продавцем ТОВ «ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ», а покупець – позивач ТМЦ за договором прийма безпосередньо на своєму складі.
До договору надано специфікації (а.с.13 том 5)
На виконання договору  продавцем надана  видаткова накладна №14 від 23.10.2017 на суму 441000грн, у т.ч. ПДВ 73500 грн, складена ТОВ "ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ", номенклатура - насіння соняшника в кількості 45т, місце складання - м. Київ. У накладній вказано договір №17-10 від 17.10.2017.
Відповідно  наданим документам ТОВ «Трейвінг Компані» виписано, а ТОВ «АПК «Украгростар» отримано податкову накладну (а.с.172 том 4)
На підтвердження здійснення оплати позивачем надано платіжне доручення (а.с.173 том 4)
На підтвердження отримання ТМЦ позивачем надано акт прийому-передачі насіння соняшника (а.с.14 том 5) 
На підтвердження використання отриманих від ТОВ «Трейвінг Компані» товарно-матеріальних цінностей позивачем надані звіти про площі та валові збори с/г культур (а.с.39-68 том 3, відомості про наявність земельних ділянок (а.с.69-89 том 3), звіти про рух матеріалів (а.с.101-107, 130-131 том 3)
Податковий орган зазначив, що юридична адреса ТОВ «Трейвінг Компані» співпадає з адресою ТОВ «Діенс лтд». 
До перевірки не надані документи, що засвідчують факт транспортування, перевезення продукції від контрагента позивачу, довіреності на отримання.
За податковою інформацією штатна чисельність ТОВ «Трейвінг Компані» не відповідає основному виду діяльності  та обсягам виконаних операцій на користь позивача, відсутня інформація про наявність у підприємства автомобільного чи іншого транспорту, устаткування. У 2016-2017р подані баланс та Звіт про фінансові результати з нульовими показниками.
У підприємства відсутні основні засоби та інші необоротні активи, необхідні для здійснення господарської діяльності. 
В ході кримінального провадження, внесеного до ЄРДС за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, неможливо допитати керівника ТОВ "Трейвінг Компані" в зв`язку з його відсутністю.
Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що отримана сума податкового кредиту 73500 грн. неправомірно віднесена ДП АПК «Украгростар» до податкового кредиту у деклараціях по ПДВ.
Щодо господарських відносин з ТОВ "Компанія "СОФІЙСЬКИЙ".
Як свідчить акт перевірки від 06.09.2019 року між ДП АПК «Украгростар» (надалі Замовник) та ТОВ "Компанія «Софійський» укладений Договір №27-02/2015 (на надання інформаційно - консультаційних послуг) від 27.02.2017, місце складання - м. Київ. Предмет договору - Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по здійсненню інформаційно - консультаційних послуг.
При цьому суду не надано жодного первинниго документу за господарськими операціями позивача з ТОВ «Компанія «Софійський»
Податковий орган зазначив, що позивачем не надано до перевірки оригінали актів виконаних робіт, не надані документи, які б доводили необхідність отримання інформаційно - консультаційних послуг, які саме консультації та інформацію отримало підприємство від TOB «Компанія «Софійський», інші документи, які б відображали фактичні (реальні) наслідки здійснення господарських операцій. 
З копій актів виконаних робіт неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, порядок визначення вартості, а також ідентифікувати участь контрагентів у виконанні наданих послуг.
При цьому ТОВ «Компанія «Софійський» в 2016-2018р баланс та Звіт про фінансові результати не подавало до ДПІ.
За результатами аналізу даних ЄРПН за період січень - грудень 2017 року контрагент закуповував у контрагентів-постачальників кисло - молочну продукцію, овочі, фрукти, рибу, філе куряче, сік, горіхи, шампунь, рідке мило, гель для душа, паперові рушники, надавав послуги з постачання питної води, послуги з охорони громадського порядку, послуги технічного обслуговування системи пожежної сигналізації.
За основними видами діяльності КВЕД  контрагент позивача не здійснює інформаційно-консультаційні послуги.
Тобто  встановлена відсутність факту реального надання  ТОВ «Компанія «Софійський» послуг на адресу позивача, що свідчить про неправомірне віднесення до податкового кредиту суми 67000 грн.
Як визначено частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до   Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському  обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (далі – Положення №88) (…) залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Згідно п.2.5 Положення №88 (…) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі підтвердження можуть бути підтверджені, зокрема,   письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Як свідчать матеріали справи видаткові накладні, надані ТОВ «Діенс лтд» мають реквізити: 
Назву документа – «видаткова накладна», номер та дату складання;
Назву підприємств, від імені яких складено документ  (постачальник), з зазначенням їх коду за ЄДРПОУ, індивідуального податкового номеру, адреси та банківських реквізітів; покупець ДП «Агропоромислова компанія «Украгростар»;
Зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посилання на договір, найменування товару, його кількість та одиницю виміру, ціну, а також вартість без ПДВ, ПДВ, вартість з ПДВ;
Особисті підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.
Дійсно, видаткові накладні, надані контрагентом позивача, містять певні недоліки: помилка в написанні найменування контрагента тощо.
Відповідно до абзацу 9 частини другої статті 9  Закону №996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що видаткова накладна, виписана ТОВ «Діенс лтд» визначена податковим органом в акті перевірки як така, що не має обов`язкових реквізитів, - відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов`язкових реквізитів первинних документів та містить відомості про господарські операції по поставці товарів за укладеним договором з контрагентом: дату складання накладних, назви сторін, зміст та обсяг господарських операцій. Видаткові накладні підписані керівними особами підприємств, тому висновок податкового органу щодо відсутності у видаткових накладних обов`язкових реквізитів є неприйнятним.
Не заслуговують на увагу доводи податкового органу про невідповідність відбитків печаток, їх різність, оскільки оцінку справжності, а не підробки, печаток може надавати тільки експерт у відповідній галузі, тому така оцінка податковим органом знаходиться поза межами повноважень відповідача.
Щодо відсутності товарно-транспортних в господарських операціях з ТОВ «Біз аудіт» та ТОВ «Діенс лтд», ТОВ «ТРЕЙВІНГ КОМПАНІ».
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 5 квітня 2001 року документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів  для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.
За змістом пунктів 1 та 2 вказаного Переліку наявність ТТН є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.
Таким чином, ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Відсутність ТТН, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.
Тому питання щодо наявності ТТН, а також правильності її оформлення має оцінюватися в сукупності з іншими документами, створеними в процесі здійснення господарської операції.
Позивачем не надано товарно-транспортних накладних, інших первинних документів на підтвердження переміщення ТМЦ, отриманих від ТОВ «Діенс лтд», ТОВ «Біз аудіт». ТОВ «Трейвінг Компані».
Між тим, за умовами договорів, укладених позивачем з зазначеними контрагентами  поставка здійснюється за рахунок постачальника-продавця, отже транспортування ТМЦ, отриманих від контрагентів позивач не здійснював, що пояснює відсутність у нього товарно-транспортних накладних. 
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутність товарно-транспортних накладних не може спростовувати реальність господарських операцій за умови підтвердження реальності таких операцій іншими первинними документами.
Суд вважає безпідставними посилання податкового органу на  відсутність документів, що підтверджують якість отриманих ТМЦ, оскільки сертифікати якості чи походження товарів не належать до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містять відомостей про господарську операцію. 
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Тобто, з фактом реєстрації контрагентами (продавцями товарів/послуг) податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти ТОВ «Діент лтд», ТОВ «Біз аудіт», ТОВ «Трейвінг Компані» були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.
Співставлення первинних, податкових, платіжних та облікових документів по господарським операціям позивача з ТОВ «Діент лтд», ТОВ «Біз аудіт», ТОВ «Трейвінг Компані» із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, на те що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних господарських операцій.
У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають за межами його впливу.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію в своїх постановах, зокрема, від 17.04.2018 року у справі № 808/1543/17, від 07.03.2018 року у справі № 804/3420/16, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, відповідно до якої, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Податковим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Не заслуговує на увагу посилання податкового органу, що контрагенти позивача не мають відповідних трудових та економічних ресурсів, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Відповідачем не надано доказів того, що  позивач знав або міг дізнатися  про те, що його контрагенти порушує вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до зловживань контрагента у системі оподаткування. 
Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. 
Посилання відповідача, що висновок про нереальність здійснення господарських операцій підтверджений податковою інформацію, є неприйнятними, оскільки  правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.
У випадку посилання на таку інформацію, відповідач має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Також є неприйнятними доводи податкового органу про наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача з огляду на наступне.
Відповідно до частини шостої статі 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Верховний Суд в постанові від 06.11.2018 по справі № 822/551/18 зазначив, що протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві, а факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами.
Таким чином наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача  не можуть вважатися належним доказом фіктивності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На підставі встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а сукупність наданих позивачем доказів свідчить про належне відображення позивачем спірних господарських операцій з контрагентами – ТОВ «Діенс лтд», ТОВ «Біз Аудіт», ТОВ «Трейвінг Компані» у податковому обліку, що обумовлює задоволення позовних вимог в частині  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року №00000090513  щодо збільшення суми податкового  зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 795333 грн та за штрафними санкціями в сумі 198833,25 грн, всього збільшення суми грошового зобов`язання на суму 994166,25 грн.
При цьому суд звертає увагу, що право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не є обмеженими поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховоного суду від 18 листопада 2019 року у справі №815/1088/15.
Що стосується господарських операцій з ТОВ «Компанія «Софійський» суд зазначає про відсутність підтвердження первинними документами фактичного надання контрагентом позивачу інформаційно - консультаційних послуг, тому  господарська операція  з цим контрагентом не може бути легалізована  за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, зокрема, договором та платіжними документами. 
Отже спірне податкове повідомлення рішення в частині збільшення податкового зобов`язання в розмірі 67000 грн та штрафних санкцій в сумі 16750 грн – скасуванню не підлягає.
Суд не приймає посилання позивача на факт вилучення в ході обшуку первинних документів, які підтверджували реальність господарських операцій з вищезазначеними контрагентами,  оскільки опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого  судді від 31.01.2019 року (а.с.106-121 том 3) не містить посилання на документи по господарським операціям з ТОВ «Компанія «Софійський».
Також не підлягає скасуванню спірне податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2948 грн основного платежу, та 737 грн штрафних санкцій стосовно порушень позивачем податкового законодавства в частині заниження податкових зобов`язань – не включення до бази оподаткування вартості санаторних путівок (листопад 2016 року, грудень 2017 року), - оскільки в цій частині податкове повідомлення-рішення не є предметом спору, стосовно таких порушень позивачем не зазначалися доводи в обгрунтування протиправності податкового органу.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В частині відмови в задоволені позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Компанія «Софійський» суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції, взагалі  відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зокрема,  в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Біз Аудіт»,«Діенс лтд», ТОВ «Трейвінг Компані» неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що обумовлює    часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції  та прийняття постанови про часткове задоволення позову.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір  в розмірі 16224,04 (а.с.3 том 1), також сплачено за подачу апеляційної скарги в розмірі 24336,07 (а.с.191 том 4)
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з врахуванням приписів ч.3 ст.139 КАС України, підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача  судові витрати в розмірі 36909,70 грн.
Керуючись статтями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі  №360/4419/19 – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі  №360/4419/19 – скасувати.
Позов дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 27.09.2019 року №00000090513  щодо збільшення дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «Украгростар» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 795333 грн та за штрафними санкціями в сумі 198833,25 грн, всього на суму 994166 (дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі сто шістдесят шість) гривень 25 копійок.
Стягнути на користь дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» (код ЄДРПОУ 30790892) з Головного управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати по справі в розмірі 36909 (тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 70 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «Украгростар» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 13 жовтня  2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць 

Судді                                                                                            А.А.Блохін

                                                                                                         А.В.Гайдар