Справа № 161/1912/20 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/1036/20  Категорія: 76 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

05.02.2020 позивач  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 18.09.2019 перебуває у трудових відносинах з ФОП  ОСОБА_2 , між сторонами укладено трудовий договір, працює на посаді продавця продовольчих товарів. Станом на 17.12.2019 трудові відносини були припинені. Відповідач відмовляється прийняти заяву про звільнення та реєструвати її. 17.12.2019 ОСОБА_1 направила відповідачу заяву про звільнення з роботи, яка була поштою повернена у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Вважає, що було порушено її право на звільнення з роботи з ініціативи працівника. Сума невиплаченої заробітної плати за період з 18 вересня 2019 року по 17 січня 2020 року становить 13425,16 грн. Просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між нею та відповідачем 18.09.2019; зобов`язати відповідача внести запис до трудової книжки про її звільнення та повернути трудову книжку; стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 13 425,16 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.
Представник позивача в судовому засіданні в суді першої інстанції 01 липня 2020 року позовні вимоги підтримав частково. Вимоги позову в частині розірвання безстрокового трудового договору та зобов`язання повернути трудову книжку не підтримав, зазначив, що дані вимоги виконані відповідачем. Зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 2 335,61 грн та понесені позивачем витрати на правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2335,61 грн невиплаченої заробітної плати та 348,00 грн витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн судового збору.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення суду таким, що порушує норми процесуального права, ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку в мотивувальній частині рішення, встановивши обставини, що мають значення для справи що розглядалась судом, а також унеможливив наступне звернення позивача до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та виключити з мотивувальної частини рішення наступні речення: «Судом встановлено, що відповідачем було скеровано на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомлено про необхідність з`явитись до роботодавця для отримання заробітної плати та отримання трудової книжки.» «З даної копії поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_1 особисто отримала даний лист.» «З пояснень сторони позивача в судовому засіданні встановлено, що трудова книжка повернута ОСОБА_1 , а тому представник позивача не підтримав вимоги позову в цій частині.» «Судом встановлено, що роботодавець належним чином вжив заходів щодо повідомлення в день звільнення ОСОБА_1 про необхідність прибуття для отримання заробітної плати, з дня отримання повідомлення позивач заробітну плату не отримала.» «А тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача, а розрахунок невиплаченої заробітної плати слід обчислювати пропорційно відпрацьованого робочого часу.». В іншій частині рішення залишити без змін.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що судом першої інстанції було вжито всіх заходів для повного та всебічного розгляду справи, справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 18 вересня 2019 року був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка виконує найману працю. ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів, із встановленою заробітною платою у розмірі 4 173 грн. Трудовий договір є безстроковим. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: в тому числі роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), на даний час не перебуває в процесі припинення.  
Між сторонами у справі виникли трудові відносини як між працівником та роботодавцем. 
За змістом статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до наказу №39 від 07.10.2019 ОСОБА_1 була звільнена з посади продавця продовольчих товарів з 07.10.2019 за відсутність на роботі без поважних причин протягом одного дня згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували в трудових відносинах в період з 18.09.2019 по 07.10.2019.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з мотивувальною частиною рішення. 
Щодо тверджень апеляційної скарги про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції наступних речень: «Судом встановлено, що відповідачем було скеровано на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомлено про необхідність з`явитись до роботодавця для отримання заробітної плати та отримання трудової книжки.», «З даної копії поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_1 особисто отримала даний лист.», то зазначене спростовується перевіркою статусу відстеження поштового відправлення 4302001053869 з сайту «Укрпошти» і позивачем не надано доказів протилежного.
Щодо виключення з мотивувальної частини рішення речення «З пояснень сторони позивача в судовому засіданні встановлено, що трудова книжка повернута ОСОБА_1 , а тому представник позивача не підтримав вимоги позову в цій частині.», то представник позивач був присутній в судових засіданнях 01.07.2020 та 23.07.2020 та висловив свою думку щодо цього питання, яка була врахована судом.
Щодо виключення з мотивувальної частини рішення речень «Судом встановлено, що роботодавець належним чином вжив заходів щодо повідомлення в день звільнення ОСОБА_1 про необхідність прибуття для отримання заробітної плати, з дня отримання повідомлення позивач заробітну плату не отримала.», то вказане підтверджується матеріалами справи.
У апеляційній скарзі позивач посилається на вимоги трудового законодавства про порядок звільнення особи при застосуванні дисциплінарного стягнення. Проте ним не оспорюється наказ про звільнення з роботи.
Речення у рішенні «А тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача, а розрахунок невиплаченої заробітної плати слід обчислювати пропорційно відпрацьованого робочого часу.» є висновком суду першої інстанції зробленим під час розгляду справи з врахуванням обставин справи. 
У мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції навів встановлені, на підставі поданих доказів, обставини, що мають значення для справи. Позивачем не надано доказів на спростовання вказаних обставин.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

 
Судді