ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9306/20 Справа № 213/2341/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П.,Зубакової В.П.
сторони:
позивач –Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 вересня 2020 року, -

                                                  ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 рокуАкціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 24.02.2011 року, згідно якої їй було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним рахунок відповідач отримала кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 1400 грн.
Відповідач підтвердила своїм підписом у Анкеті-заяві № б/н від 07.04.2009 року, що ця Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та  АТ КБ «ПриватБанк», договір про надання банківських послуг.
Також, 24.02.2011 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій було визначено базову ставку процентів в місяць, розмір щоденних платежів, комісії, пені, штрафу.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2020 року складає 136955,54 грн, з яких: 1249,11 грн - заборгованість за тілом кредиту, 123658,55 грн - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 5050,00 грн – заборгованість по пені; 500 грн – штраф (фіксована частина); 6497,88 – штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати по справі у розмірі 2102 грн. 
Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 24 лютого 2011 року в розмірі 1249 гривень 11 копійок, та судовий збір в розмірі 19 грн 17 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом всіх обставин справи, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні процентів. 
Також судом першої інстанції не враховано, що відповідач підписала Анкету-заяву та довідку про умови кредитування, які були додані до позовної заяви, в яких визначена базова процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % в місяць, та погоджено розмір пені та штрафів за невиконання зобов`язань за договором.
Скаржник звертає увагу на те, що відповідач після отримання картки здійснила дії щодо її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору, що свідчить про укладання сторонами кредитного договору.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення по справі.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Анкети-заяви від 24.02.2011 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»,правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.14).
Крім того, 24.02.2011 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до наданої суду першої інстанції довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 – нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.20). 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що між сторонами по справі було погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спір виник з приводу заборгованості за кредитом, наданим позичальнику ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів у розмірі 2,5 % на місяць за користування кредитом, пені та штрафів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 31.03.2020 року складає 136955,54 грн, з яких: 1249,11 грн - заборгованість за тілом кредиту, 123658,55 грн - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 5050,00 грн – заборгованість по пені; 500 грн – штраф (фіксована частина); 6497,88 – штраф (процентна складова).
За змістом статей 626, 628 ЦК України,  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України,  публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634  цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1   24.02.2011 року разом з Анкетою-заявою було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 – нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.20). 
Оскільки ОСОБА_1  не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається, зокрема, з заборгованості за процентами за користування кредитом.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. 
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Відповідач ОСОБА_1 24.02.2011 року, разом з Анкетою-заявою, підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань.
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 2,5 % на місяць. 
При цьому, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована за період з 24.02.2011 року по 31.02.2018 року, а саме по останній день строку дії кредитної картки (а.с. 11), оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.
При цьому колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, наданий до позовної заяви (а.с.7-11), оскільки вказаний розрахунок заборгованості по процентам за період з 24.02.2011 року по 01.09.2014 року проведений позивачем з застосуванням погодженої сторонами процентної ставки, а саме 2,5 % на місяць, що становить 30 % на рік, а розрахунок позивача за період з 01.09.2014 року по 31.03.2020 року, проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою та позивачем надано суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок за вказаний період з 24.02.2011 року по 31.02.2018 року із застосуванням процентної ставки, яка була погоджена сторонами по справі та відповідно до строку дії кредитної картки. 
Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 2,5 % на місяць, та відповідно до наданого позивачем суду апеляційної інстанції уточненого розрахунку із застосуванням процентної ставки 2,5 % на місяць, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним і погоджується з ним, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом станом на 31.02.2018 року становить 5396,49 грн. з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення як тіла кредиту, так і заборгованості по процентам. 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно положень з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України відповідач ОСОБА_1 , підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування пені за порушення виконання зобов`язань, погодилась із визначеним розміром пені. 
Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за договором б/н від 24.02.2011 року, складає 3 150 грн., яка розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 – нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше.
Наданий позивачем розрахунок пені за період з 25.07.2011 року по 31.02.2018 року перевірений колегією суддів, колегія суддів вважає його вірним та погоджується з ним, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею за кредитним договором б/н від 24.02.2011 року за період з 24.02.2011 року по 31.02.2018 року в розмірі 3 150 грн.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, колегія суддів виходить з наступного.
Умовами кредитування, які визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України в Постанові від 21 жовтня 2015 року провадження № 6-2003цс15, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів слід вимовити саме з названих вище підстав.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом та заборгованості за пенею з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом б/н від 24.02.2011 року, яка станом на 31.02.2018 року становить 5 396,49 грн. та заборгованості за пенею, яка станом на 31.02.2018 року становить 3 150 грн. В іншій частині в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів.
В іншій частині рішення суду не оскаржено. 
Також, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору за подачу позовної заяви в сумі 150 грн. 34 коп. (а.с.1) та за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в розмірі 225 грн. 52 коп. (а.с.82), що в сумі складає 375 грн. 86 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею, та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом б/н від 24 лютого 2011 року, яка станом на 31 лютого 2018 року становить 5 396 (п`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 49 коп. та заборгованість за пенею, станом на 31 лютого 2018 року, в розмірі 3 150 (три тисячі сто п`ятдесят) гривень. 
Змінити рішення суду в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів, виклавши їх в редакції даної постанови. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 375 (триста сімдесят п`ять) 86 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: