Ухвала                            
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 447/862/19
провадження № 61-1038св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 12 лютого 2019 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого вона зобов`язалася сплачувати на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 9 120,00 грн, що еквівалентно 300,00 євро, до 26-го числа щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
 
23 лютого 2019 року сторони уклали додатковий договір № 1 до договору між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 12 лютого 2019 року, за умовами якого дійшли згоди про зменшення розміру аліментів до 6 500,00 грн щомісяця.
 
Відповідно до довідки від 06 березня 2019 року № 22/19, виданої роботодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайм енд спейс Україна» (далі - ТОВ «Тайм енд спейс Україна»), розмір нарахованої їй заробітної плати за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року становив від 3 112,00 грн до 7 214,80 грн.
 
Наказом ТОВ «Тайм енд спейс Україна» від 07 березня 2019 року № 02/03/19-к її звільнено з роботи.
 
Посилаючись на зміну матеріального стану, позивачка посилаючись на положення статей 180, 183, 192 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просила змінити розмір стягнутих з неї аліментів у твердій грошовій сумі 6 500,00 грн щомісячно, та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 
2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту істотного погіршення матеріального стану позивачки, що відповідно до статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів з 6 500,00 грн щомісячно до 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На обгрунтування свого висновку суд послався на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року в справі 
№ 6-143цс13, відповідно до якої за відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено, рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевий суд не врахував, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, або договором, відповідно до частини третьої статті 181 СК України може бути змінено лише за позовом одержувача аліментів, а не платника аліментів. Оскільки одержувачем аліментів є ОСОБА_2 , саме він може звернутися до суду з заявою про зміну способу стягнення аліментів, а не ОСОБА_1 . Аналіз положень частини третьої статті 181 СК України та статті 192 СК України свідчить про те, що платник аліментів може звертатися до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, однак у межах способу, визначеного судом або договором. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якій заявник просив скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2019  року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що вимоги про зміну способу стягнення аліментів вправі заявляти лише стягувач, а не платник, яким є позивачка. Зміст частини першої статті 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів, та в інших випадках, передбачених СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, суд першої інстанції ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення про задоволення позову. Апеляційний суд не врахував постанову Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 127/12177/17-ц, у якій міститься висновок про те, що розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Вказував на те, що частиною третьою статті 181 СК України, яку апеляційний суд застосував до спірних правовідносин, передбачено можливість звернення до суду з заявою про зміну способу стягнення аліментів виключно отримувача аліментів лише у разі, якщо спосіб стягнення аліментів попередньо був визначений рішенням суду. Однак аліменти сплачувалися на підставі додаткового договору від 23 лютого 2019 року до договору між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Тобто розмір і спосіб сплати аліментів визначено за домовленістю батьків, а тому позивачка неправомірно звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів з 6 500,00 грн до 1/4 частини від усіх її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому заявник просив просив поновити йому строк для подання відзиву, оскільки копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами засобами поштового зв`язку не отримував, а тому не мав змоги надати відзив у встановлений судом строк, до 24 лютого 
2020 року.
 
Наведені обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ОСОБА_2 строк для подання відзиву на касаційну скаргу представника 
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та приєднати його до матеріалів справи.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що суд апеляційної інстанції правильно застосував положення статей 181, 184 та 192 СК України до спірних правовідносин, а тому відсутні підстави для скасування постанови Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року. Вказував на те, що у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 444/2619/16-ц міститься висновок про те, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, визначеного за домовленістю між батьками. На правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані батьками добровільно, а не рішенням суду, також застосовуються положення частини третьої статті 181 СК України, якою передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду саме за позовом одержувача аліментів.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду судом виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково, оскільки її подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році установлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102,00 грн.
 
Предметом спору є вимоги про зміну розміру аліментів, а саме стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 500 = 
1 051 000,00 грн), та відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
За загальним правилом, передбаченим пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, виключається можливість перегляду судом касаційної інстанції судових рішень у малозначних справах. До винятків із зазначеного правила законодавцем віднесено випадки, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, а заявник їх наявність не обгрунтував.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Наведене узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomezdela Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року), згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), сформульований правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
 
Зважаючи на наведене касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, необхідно закрити.
 
Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів закрити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко