ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3946/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Мельничука В.П.,
                                                          Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.12.2015 по 27.04.2016 у сумі 0 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 04.12.2015 по 27.04.2016 у сумі 11280 грн. 45 коп.;
- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у сумі 4987 грн. 51 коп.;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.04.2016 до 15.09.2020 у сумі 278242 грн. 51 коп.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху з огляду на ненадання доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову.
Окрім того, у вказаній ухвалі судом зазначено, що сама по собі наявність статусу учасника бойових дій або Героя України не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору, та заявлені позовні вимоги не стосуються прав, передбачених статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII.
Як наслідок, у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року позовну заяву  повернуто позивачеві разом з усіма доданими до неї матеріалами.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу від 06.10.2020 та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про сплату судового збору є помилковим, оскільки відсутність чіткого трактування та розуміння дійсного змісту пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не повинно порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.
Оскільки виключення позивача зі списків особового складу військової частини відбулось без проведення остаточного розрахунку, відтак у даному випадку настає відповідальність згідно статті 117 КЗпП України за затримку при звільненні. 
Як наслідок, позивач як учасник бойових дій повинен бути звільнений від сплати судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що заявлені позивачем вимоги не стосуються прав, передбачених статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та сплата судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безросудливих і необґрунтованих позовів.
Крім того, відповідач зазначає, що під час виключення позивача зі списків військової частини, з урахуванням не виплаченої індексації грошового забезпечення під час проходження служби.
Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не надано доказів сплати судового збору за вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у сумі 4987 грн. 51 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.04.2016 до 15.09.2020 у сумі 278242 грн. 51 коп., тому станом на 06.10.2020 позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою судді від 23.09.2020, відтак наявні підстави для застосування п. 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною третьою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Так, правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі – Закон № 3674-VI).
Згідно зі статтею 1 Закону України № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
У відповідності до частини восьмої статті 160 КАС України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Так, у силу вимог пункту 13 частини першої першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно п.1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що підставою для повернення позовної заяви, яку було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160-161 КАС України є неусунення вказаних судом недоліків у визначений судом строк.
З матеріалів справи вбачається, що подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі 13 частини першої першої статті 5 Закону № 3674-VI з огляду на наявність у нього посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 07.07.2017.
Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3351-XII (надалі – Закон №3351-XII). 
У відповідності до частини другої статті 22 Закону №3351-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи) для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12 та 22 Закону №3351-XII.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17.
Як свідчать матеріали справи, предметом розгляду даної справи є оскарження дій відповідача щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.12.2015 по 27.04.2016 та відповідно стягнення на його користь вказаних сум; стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у сумі 4987 грн. 51 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.04.2016 до 15.09.2020 у сумі 278242 грн. 51 коп.
Таким чином, зі змісту матеріалів позовної заяви вбачається, що позовні вимоги не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій, відтак судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 та постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №240/19352/20.
При цьому, колегія суддів враховує висновок застосування норм права, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Вказане спростовує доводи позивача щодо його звільнення від сплати судового збору у зв`язку з невиплатою йому належного грошового забезпечення під час його звільнення.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що повернення в даному випадку позовної заяви позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України є законним.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          В.П. Мельничук

                                                                                  О.І. Шурко