ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/3495/19	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Будішевської Л.О., Філінюка І.Г. 

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:          
від позивача: Згодник С.С.
від відповідача: Пулькевич О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" 
на рішення господарського суду Одеської області від 15.06.2020, суддя в І інстанції Желєзна С.П., повний текст якого складено 25.06.2020 в м. Одесі
у справі № 916/3495/19
за позовом: Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" 
до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Одеській області 
про визнання договорів укладеними  та стягнення 73    964,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 Публічне акціонерне товариство  „Укртелеком" в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком" (далі - ПАТ „Укртелеком") звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Одеській області (далі -  Управління), в якому просило: 
- визнати укладеним  договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку в редакції, що була надіслана на адресу Управління  листом №3422-40/2017 від 10.11.2017р., між ПАТ „Укртелеком" та Управлінням на період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. згідно із Граничними тарифами на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку операторів телекомунікацій, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та  інформатизації від  30.12.2013р. за №861, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.02.2014р. за №230/25007, із застосуванням коефіцієнту зменшення 0,2, як для організацій, що утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів; 
- визнати укладеним  договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку в редакції, що була надіслана на адресу Управління  листом №3422-40/2017 від 10.11.2017р., між ПАТ „Укртелеком"  та  Управлінням  на період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. згідно із Граничними тарифами на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку операторів телекомунікацій, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та  інформатизації від  30.12.2013р. за №861, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.02.2014р. за №230/25007, із застосуванням коефіцієнту зменшення 0,2, як для організацій, що утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів ; 
- стягнути з Управління на користь ПАТ „Укртелеком" заборгованість у сумі    73 964,67 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що у період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. відповідач безпідставно користувався належними позивачу каналами кабельної каналізації електрозв`язку, в той час як законодавством передбачено, що порядок та умови використання діючих трубопроводів, кабельних каналів, колекторів, веж, антен та інших пристроїв особами, яким вони не належать, встановлюється за договором з власником, який відповідач відмовляється укласти з позивачем, відтак договори підлягають укладенню в судовому порядку. Загальна заборгованість відповідача за користування кабельною каналізацією електрозв`язку (далі - ККЕ)  позивача, згідно з наданим розрахунком заборгованості, за період з січня 2016 по грудень 2017 року складає 73 964,67 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. 
Рішенням господарського суду Одеської області від 15.06.2020 позов задоволено частково. Визнано укладеним договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку (в редакції, що була надіслана на адресу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Одеській області листом №3422-40/2017 від 10.11.2017р.) між публічним акціонерним товариством „Укртелеком" в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства „Укртелеком" та Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Одеській області на період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. згідно із Граничними тарифами на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку операторів телекомунікацій, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та  інформатизації від  30.12.2013р. за №861, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.02.2014р. за №230/25007, із застосуванням коефіцієнту зменшення 0,2, як для організації, що утримуються за рахунок коштів державного або місцевого зв`язку. Стягнуто з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Одеській області на користь публічного акціонерного товариства „Укртелеком" в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства „Укртелеком" заборгованість у розмірі 36     969,96 грн., судовий збір у розмірі 2 881,18 грн. В решті позову відмовлено. 
У поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі ПАТ „Укртелеком" посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення господарського суду Одеської області від 15.06.2020  скасувати в частині відмови у задоволенні позову, в іншій частині - залишити без змін, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд відмовив позивачу у задоволенні вимоги щодо визнання договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку укладеним за 2016 рік, у зв`язку із тим, що в п.п. 4.3. та 10.1. проектів вказаного договору, наданих суду, замість « 2017 року» значиться « 2016 рік», що є технічною помилкою, з приводу чого надавалися пояснення. Сам відповідач підписував акти звіряння за надані телекомунікаційні послуги за вказаний період дії договору (за 2016 рік), яка складає: за період з січня по листопад 2016 року - 33913,88 грн., за грудень 2016 року - 3080,83 грн., що разом становить суму 36994,71 грн. Матеріали справи містять підписані акти звірки, якими підтверджується виконання позивачем вимог за договором, однак судом першої інстанції не було надано жодної оцінки цьому доказу, а також не було його досліджено при розгляді справи по суті. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги,  вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.03.2014 року між сторонами було укладено договір №114-42 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ „Укртелеком", предметом якого є технічні, організаційні та економічні умови користування ККЕ позивача, строком дії до 31 грудня 2014 року
Згідно з пунктом 4.1 даного договору, ціна визначається на підставі Граничних тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку оператором телекомунікацій (далі - Граничні тарифи), затверджених рішеннями НКРЗІ,  зареєстрованих у Міністерстві юстиції України. Граничні тарифи застосовуються для здійснення розрахунків за цим договором з дня набрання ними чинності або внесення до них змін.
Додатковою угодою № 3 від 12.05.2015 сторони продовжили строк дії  договору до 31.12.2015 року.
У наступному, відповідач звертався до позивача з листами №40/06-34 від 03.02.2016р., №40/06-34 від 06.04.2016р., №40/06-639 від 30.08.2016р., в яких   з метою пролонгації договору надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку вимагав надання йому документів, які підтверджують виникнення права власності на кабельну каналізацію електрозв`язку, повідомляв, що у випадку відсутності у останнього  таких документів  договори оренди державного майна необхідно укладати за 1 грн., а також про відсутність підстав для  нарахування Управлінню плати за користування кабельною каналізацією електрозв`язку, у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами договору. 
14.04.2017 позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації із відповідною заявою про врегулювання спору щодо ціни договору на використання відповідачем ККЕ та просив надати рекомендації сторонам щодо застосування Граничних тарифів при визначенні ціни договору.
16.05.2017 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, було прийнято рішення № 250, яким сторонам у справі надано рекомендації щодо досудового врегулювання спору, а саме рекомендовано, під час визначення ціни договору на надання в користування ККЕ, керуватися Граничними тарифами, Правилами надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку, затвердженими рішенням НКРЗІ від 23.08.2012 № 428 та зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 12.09.2012 за № 1571/21883 (далі - Правила), а також застосовувати Граничні тарифи з коефіцієнтом зменшення 0,2 як для організацій, що утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.
Листом №01-3425/123 від 18.05.2017р.  Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації зазначені рекомендації щодо досудового врегулювання спору направлено на адресу Управління та ПАТ "Укртелеком".
Листом №3422-40/2017 від 10.11.2017р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладення договору про надання у користування ККЕ, надавши відповідачу по два примірники проекту договору на 2016 рік та проекту договору на 2017 рік з додатками, які є невід`ємною частиною кожного договору. При цьому,  на вказаному листі міститься штамп Управління про реєстрацію 14.11.2017 за № 821 надходження цих документів. Але листом №40/06-923 від 15.11.2017р. відповідач відмовився укладати договори у запропонованій позивачем редакції, посилаючись на не отримання проектів  договорів та не надання документів, що підтверджують  право власності ПАТ «Укртелеком» на кабельну каналізацію електрозв`язку.
04.09.2018 року між сторонами  було укладено  договір №47  про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ „Укртелеком", предметом якого є технічні, організаційні та економічні умови надання у користування ККЕ Укртелекому. Відповідно до п. 11.1 даного договору, він  набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а його умови відповідно до п. 3 ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2018 року.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.02.2019р. у справі №916/2700/18, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ „Укртелеком" до Управління про стягнення заборгованості у розмірі 73    964,67 грн. за користування кабельною каналізацією електрозв`язку за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. з тих мотивів, що строк дії  договору №114-42 про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку  від 04.03.2014р., з урахуванням додаткової угоди № 3 до нього, сплив 31.12.2015 року. Закінчення строку дії договору №114-42 від 04.03.2014р., а також відсутність укладеного між сторонами договору  на  період з  01.01.2016р.  по 31.12.2017р. і стало підставою для відмови у задоволенні заявлених ПАТ „Укртелеком" до Управління позовних вимог.
Як вбачається з підписаних 14.09.2018 року між ПАТ „Укртелеком" та  Управлінням актів  звіряння обсягів кабельної каналізації електрозв`язку  протягом періоду з січня  по листопад  2016р. ПАТ „Укртелеком" було надано відповідачеві послуги, вартість яких складає 33    913,88 грн.; протягом грудня 2016р. ПАТ „Укртелеком" було надано відповідачеві послуги, вартість яких складає 3080,83 грн.; протягом періоду з січня по грудень 2017р. ПАТ „Укртелеком" було надано відповідачеві послуги, вартість яких складає 36    969,96 грн. Крім того, ПАТ „Укртелеком" протягом 2016р. - 2017р. за надані відповідачеві послуги було виставлено  відповідні  рахунки-фактури.
Відмова Управління від укладання договорів про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку за 2016-2017р., а також оплати  вартості наданих послуг стали підставами для звернення ПАТ „Укртелеком" до господарського суду з даним позовом. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що оскільки відповідач після закінчення дії попереднього договору не припинив використання належних позивачу ККЕ та відмовився укладати запропонований ним проект договору на період з 01.01.2017 по 31.12.2017, незважаючи на рекомендацію його ціни рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 16.05.2017 № 250, а також відповідність цього договору вимогам Правил, то вказаний договір за 2017 рік підлягає укладенню в судовому порядку.
Водночас, з наданого позивачем на підтвердження пред`явлених вимог проекту договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку за 2016р. вбачається, що відповідно до п. п. 4.13, 10.1 загальна сума договору  на 2017р.  складає 39  335,88 грн.;  договір укладено на період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.  При цьому, з наданого позивачем проекту договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку за 2017р. (п. п. 4.13, 10.1) вбачається, що  загальна сума договору складає 39 355,88 грн., договір укладено на період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. Доказів на підтвердження  звернення позивача  до відповідача із проектом договору, який повинен був укладатись між сторонами на  період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог до Управління в частині визнання укладеним договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку за 2016р. необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів  на підтвердження звернення позивача до відповідача із проектом такого договору, вимога про визнання укладеним якого за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. була заявлена ПАТ "Укртелеком" у межах даної справи. 
У зв`язку із задоволенням позовних вимог  про визнання укладеним договору  про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку за 2017р., враховуючи підписаний  14.09.2018р. між сторонами акт звіряння обсягів кабельної каналізації електрозв`язку  протягом 2017р.  на суму 36   969,96 грн., господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із Управління на користь ПАТ "Укртелеком" заборгованості у  розмірі 36   969,96 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення 36 994,71грн. необхідно відмовити, у зв`язку з відмовою у задоволенні  заявлених позивачем вимог про визнання договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку укладеним на  2016р. 
Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заявлених ПАТ «Укртелеком» позовних вимог, з огляду на таке. 
Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 наведеного Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Згідно з частиною 1 статті 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Правову  основу діяльності у сфері телекомунікацій,  повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов`язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами врегульовано Законом України „Про телекомунікації" від     18.11.2003     №     1280-IV.
Відповідно до ст. 1 Закону України „Про телекомунікації" власник (володілець) кабельної каналізації електрозв`язку - суб`єкт господарювання, у власності (володінні) якого перебувають уся інфраструктура кабельної каналізації електрозв`язку або окремі її елементи, набуті на належній правовій підставі, призначені для забезпечення доступу до телекомунікаційної мережі загального користування;  кабельна каналізація електрозв`язку - обладнання та споруди, призначені для прокладання, монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів телекомунікацій, що включають трубопроводи (канали кабельної каналізації), закладні та оглядові пристрої в колодязях, кабельних шафах, шахтах, колекторах, мостах, естакадах, тунелях, будівлях, а також приміщення для вводу кабелів і розміщення лінійного обладнання; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України „Про телекомунікації" взаємодія операторів телекомунікацій з органами державної влади та органами місцевого самоврядування стосовно отримання ними телекомунікаційних послуг здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства України.
Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України „Про телекомунікації" оператори телекомунікацій, незалежно від форм власності, в першу чергу надають у користування на договірних засадах ресурси своїх мереж державній системі урядового зв`язку, національній системі конфіденційного зв`язку, органам з надзвичайних ситуацій, безпеки, оборони, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань у порядку, встановленому ЦОВЗ.
Положеннями  ч. 1 ст. 28 Закону України „Про телекомунікації"  передбачено, що використання ресурсів телекомунікаційних мереж загального користування для потреб телебачення та радіомовлення здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України „Про телекомунікації" споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися   Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: 1) використовувати кінцеве обладнання, що має документ про підтвердження відповідності; 2) не допускати використання кінцевого обладнання споживача для вчинення протиправних дій або дій, що суперечать інтересам національної безпеки, оборони та охорони правопорядку; 3) не допускати дій, що можуть створювати загрозу для безпеки експлуатації мереж телекомунікацій, підтримки цілісності та взаємодії мереж телекомунікацій, захисту інформаційної безпеки мереж телекомунікацій, електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, ускладнювати чи унеможливлювати надання послуг іншим споживачам; 4) не допускати використання на комерційній основі кінцевого обладнання та абонентських ліній для надання телекомунікаційних послуг третім особам; 5) виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 8 ч. 1  ст. 38 Закону України „Про телекомунікації" (в редакції  чинній на 31.12.2015р. - дату закінчення строку дії договору №114-42 від 04.03.2014р.)  оператори телекомунікацій мають право на  скорочення переліку  або  припинення  надання телекомунікаційних   послуг   споживачам,  які  порушують  правила  надання і отримання телекомунікаційних послуг,  або на відключення  кінцевого  обладнання  споживача,  якщо  воно  не  має  виданого в  установленому законодавством порядку документа  про  підтвердження  відповідності    вимогам    нормативних    документів    у   сфері  телекомунікацій, у порядку, визначеному цими правилами.
Положеннями ч. 2 ст. 38 Закону України „Про телекомунікації"  (в редакції  чинній на 31.12.2015р. - дату закінчення строку дії договору №114-42 від 04.03.2014р.) врегульовано, що відключення кінцевого обладнання підрозділам Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної   служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства  внутрішніх  справ  України, Національної поліції,  центрального  органу  виконавчої  влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну  політику, центральних органів  виконавчої влади, що забезпечують формування та  реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, пожежної і  техногенної  безпеки,  захисту  державного  кордону, з`єднувальних   ліній  служб  екстреного  виклику  здійснюється  в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 Порядку відключення кінцевого обладнання спеціальних користувачів та з`єднувальних ліній служб екстреного виклику, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2004 р. N 607 (в редакції чинній 31.12.2015р. - дату закінчення строку дії договору №114-42 від 04.03.2014р.) відключення кінцевого обладнання спеціальних користувачів та з`єднувальних   ліній   служб   екстреного  виклику  (далі  - відключення обладнання) здійснюється у разі, коли: на кінцеве обладнання спеціальних користувачів та обладнання, що  використовується на з`єднувальних лініях, немає виданого в установленому законодавством порядку документа  про підтвердження відповідності  нормативним вимогам у сфері телекомунікацій (далі - документ відповідності); кінцеве обладнання  застосовується спеціальним користувачем для  вчинення  протиправних  дій або дій,  що загрожують інтересам  державної безпеки.
Розглядаючи справу суд першої інстанції правильно зазначив, що предметом спору у даній справі не є право власності на спірне майно, а питання щодо укладення договору, а тому правомірно не взяв до уваги доводи Управління про ненадання позивачем  доказів на підтвердження перебування кабельної каналізації електрозв`язку  у власності  позивача.
Із наведених положень законодавства вбачається, що укладення відповідного договору здійснюється не лише із власником, але і із володільцем і оператором відповідної інфраструктури або окремих її елементів.
Також судом встановлено, що між сторонами вже був 04.03.2014 укладений договір № 114-42 про надання в користування цієї кабельної каналізації електрозв`язку позивача, предметом якого є технічні, організаційні та економічні умови користування ККЕ позивача, і цей договір недійсним не визнавався.
Крім того судом установлено, що 16.05.2017 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, було прийнято рішення № 250, яким сторонам у справі надано рекомендації щодо досудового врегулювання спору, а саме рекомендовано, під час визначення ціни договору на надання в користування ККЕ, керуватися Граничними тарифами, Правилами від 23.08.2012 № 428, а також застосовувати Граничні тарифи з коефіцієнтом зменшення 0,2 як для організацій, що утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.
Вказані обставини у їх сукупності дають правові підстави вважати, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо необхідності визнання укладеним між сторонами договору на період з 01.01.2017 по 31.12.2017.
Разом з тим, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у проектах договору на 2016 рік, які надсилалися позивачем відповідачеві для підписання разом із супровідним листом №3422-40/2017 від 10.11.2017р., містяться наступні умови, а саме: п. 4.13. Загальна сума договору на 2017 рік складає 39335,88 грн., у т.ч. ПДВ 6555,98 грн.; п. 10.1. Цей договір набирає чинності з 01.01.2017 року та діє до 31.12.2017 року.  
Належних доказів на підтвердження надсилання позивачем відповідачеві для підписання проекту договору зі строком дії такого договору з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.  позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.
Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача про те, що це є технічною (арифметичною) помилкою, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що строк дії договору є істотною умовою кожного договору і належних доказів звернення позивача до відповідача з повідомленням, що вказівка в проектах договору на 2016 рік про те, що цей договір набирає чинності з 01.01.2017 року та діє до 31.12.2017 року, матеріали справи не містять. 
З урахуванням встановленого, правильним є висновок місцевого суду про те, що у задоволенні заявлених  позивачем позовних вимог до Управління в частині визнання укладеним договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку на 2016р. необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи  доказів  на підтвердження звернення позивача до відповідача із проектом такого договору, вимога про визнання укладеним якого за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. була заявлена ПАТ "Укртелеком" у межах даної справи.
У зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених позивачем вимог про визнання договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку укладеним на  2016р. та з урахуванням встановлених у рішенні господарського суду Одеської області від 11.02.2019 у справі № 916/2700/18 обставин, також відсутні й правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 36 994,71 грн. заборгованості відповідно.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.
За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженого рішення немає.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених апеляційним судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.                   
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 8 645 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 15 червня 2020 року у справі № 916/3495/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський інститут водного транспорту" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 16.11.2020.

Головуючий  суддя:                                                                       Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                                     Будішевська Л.О.

                                                                                                          Філінюк І.Г.