ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 листопада 2020 року           справа №200/5564/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Ястребової Л.В..
розглянув у письмовому провадженні засіданні апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року  у справі  № 200/5564/20-а (головуючий І інстанції Смагар С.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (далі – ГУСБУ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи  з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30 листопада 2019 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30 листопада 2019 року.  Також, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4025 грн. (а.с. 1-4).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов задоволений:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік;
- зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 30 листопада 2019 року; 
- стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу розмірі 4025 грн. (а.с. 47-51).
Відповідач  не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4025 грн., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права,  просив скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу та відмовити у задоволенні вимог щодо судових витрат або зменшити їх розмір (а.с. 62-68).
В обгрунтування доводів посилався на те, що доданні до позову документи не підтверджують надання правничих послуг у цій справі. В подальшому, вже після прийняття судом рішення у цій справі, у відповіді на відзив представником позивача внесено зміни до тих документів, які надавалися до позову, а саме, до квитанції та звіту виконаних робіт. Крім того, заявлена до стягнення сума витрат є неспівмірною зі  складністю справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Рішення суду оскаржено відповідачем в частині розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 4025 грн.
Такий висновок не погоджує апеляційний суд, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу  в сумі 4025 грн.
В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий:
-  договір про надання правничої допомоги від 26.05.2020 року № 26/05; 
-  квитанція на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на суму 4025 грн.;
- звіт № 11/06 про виконанні адвокатом роботи та час, витрачений на їх реалізацію: юридична консультація клієнта, вивчення та аналіз наданих доказів, написання позову та звернення до суду; затрачений час – 345 хв., вартість години – 700 грн., всього до сплати – 4025 грн.;
- ордер серії ВІ № 1013791 (а.с. 7,10-14).
Згідно ст. 30  Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. 
Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У той же час, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 134 КАС України та на предмет неминучості - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи те, що справа є незначної складності, розглянута в порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та зменшує розмір витрат на правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн., виходячи з обґрунтованості та розумності їхнього розміру. 
За приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Апеляційний суд звертає увагу, що питання щодо витрат на правничу допомогу, пов`язанні з написання відповіді на відзив, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки зазначена відповідь на відзив надійшла до суду вже після ухвалення рішення у справі, тому вказане питання не вирішується під час апеляційного перегляду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно вирішив питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, внаслідок чого постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 134, 143, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року  у справі  № 200/5564/20-а за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу на суму 1525 грн. та відмовити у задоволенні вимог на зазначену суму.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Повний текст постанови складений 11 листопада 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко
            Судді:                                                                                              Г.М. Міронова
                                                                                                                     Л.В. Ястребова