Постанова
Іменем України
05 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 350/1033/16-ц
провадження № 61-18880св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, 
третя особа - Управління Держпраці в Івано-Франківській області,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, третя особа - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про визнання неправомірною бездіяльність у здійсненні перерахунку страхових виплат та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він працював трактористом-машиністом бульдозера у колгоспі «Ленінським шляхом» 
у с. Нижній Струтин Рожнятівського району, і у результаті професійного захворювання був визнаний інвалідом другої групи зі стійкою втратою працездатності безстроково.
Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 квітня 2000 року було стягнуто з правонаступників колгоспу - селянської спілки «Струтинська» та агрофірми «Черва» разом 134,00 грн щомісячного відшкодування втраченого заробітку.
З 01 квітня 2001 року вказана виплата проводиться відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Рожнятівському районі і змінюється у зв`язку зі щорічними перерахунками.
На думку позивача, неправильно вирахувано його середньомісячну заробітну плату станом на 01 квітня 2001 року в розмірі 223,30 грн, виходячи із заробітної плати за 12 місяців до встановлення групи інвалідності, оскільки в основу розрахунку необхідно було взяти заробітну плату за три місяці до професійного захворювання, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси на отримання страхових виплат. 
У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_1 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області із заявою про проведення перерахунку страхових виплат. Проте 20 листопада 2014 року листом № 1252 йому відмовлено у проведенні вказаного перерахунку. Відмова мотивована тим, що перерахунок страхових виплат уже проведено в 2003 році Головним управлінням праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації, а також відсутністю довідки про розмір заробітної плати у тому розмірі, який він вважає правильним, у його особовій справі.
Аудиторська фірма «Вест Аудит» підготувала на звернення ОСОБА_1 звіт про фактичні результати щодо розрахунку страхових виплат, відповідно до якого його середній заробіток за січень, лютий та березень 1994 року становить 4,02 грн. Таким чином, із урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати за період з 01 квітня 1994 року до 31 грудня 2016 року, станом на останню дату розмір щомісячних страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням повинен становити 6 432 ,00 грн.
Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог 
(а. с. 84-86, т. 2), ОСОБА_1 остаточно просив суд:
-          визнати неправомірною бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, яке не перерахувало та не виплатило йому страхові виплати, починаючи з 01 квітня 2001 року до моменту звернення із позовом, виходячи із розміру заробітної плати за період із лютого до квітня 1994 року, що станом на 01 квітня 2001 року становило 790,60 грн, з урахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати у період з 01 квітня 2001 року;
-          визнати за ОСОБА_1 право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, починаючи з 01 квітня 2001 року, виходячи із розміру заробітної плати станом на 01 квітня 2001 року, з урахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після часу його професійного захворювання;
-          встановити, що селянською спілкою «Струтинська» неправильно вирахувано заробіток для обчислення відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків;
-          встановити, що розмір заробітку ОСОБА_1 станом на 01 квітня 
2001 року становить 790,60 грн;
-          встановити, що розмір щомісячної виплати станом на 31 грудня 
2016 року становить 6 432,00 грн;
-          зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області провести перерахунок розміру страхових виплат, виходячи з розміру середнього заробітку станом на 01 квітня 2001 року, а саме: 
790,60 грн;
-          стягнути управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, а саме: плату за послуги аудиторської фірми «Вест Аудит» та за зняття ксерокопій документів, доданих до матеріалів справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рожнятівського районного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено частково.
Встановлено, що селянською спілкою «Струтинська» неправильно вирахувано середній заробіток ОСОБА_1 для обчислення відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, та визначено, що його середній заробіток для обчислення відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків станом на 01 квітня 2001 року становить 790,60 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, починаючи з 01 квітня 2001 року, виходячи із розміру заробітної плати, що становить 790,60 грн з урахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після часу його професійного захворювання.
Встановлено, що розмір щомісячної виплати відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, станом на 31 грудня 2016 року становить 6 432,00 грн.
Зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області провести перерахунок щомісячних виплат відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за період з 01 квітня 2001 року по день вступу рішення у справі в законну силу, виходячи із розміру середнього заробітку станом на 01 квітня 2001 року, що становить 790,60 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку з безпідставністю.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що відповідно до 
п. 22 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку визначається саме за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 наполягав на встановлення розміру за останні 3 місяці, що передували втраті професійної працездатності, іншого розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача не надано, суд погодився зі Звітом про фактичні результати стосовно розрахунку розміру страхових виплат ОСОБА_1 та доповненням до вказаного Звіту, відповідно до яких середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за три останні повні календарні місяці роботи (січень, лютий, березень) становила 402 296 карбованців, що станом на 01 квітня 1994 року становила 4,02 грн. Середньомісячний заробіток позивача за три останні місяці становить 790,60 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання неправомірною бездіяльність відповідача, який не перерахував та не виплатив ОСОБА_1 страхові виплати з 01 квітня 2001 року, суд виходив із того, що відповідач при проведенні відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_1 діяв у межах своїх повноважень, керуючись довідкою про розмір середньомісячного заробітку позивача до стійкої втрати професійної працездатності, наданою йому в установленому законом порядку. Іншого документа, який міг бути підставою для зміни розміру відшкодування на час звернення до нього позивача з відповідною вимогою, у матеріалах його особової справи не було, а тому позивачу слід оскаржувати не дії відповідача, а правильність вирахування заробітку до втрати працездатності.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 
2019 року рішення Рожнятівського районного суду від 13 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення неправильності обчислення середнього заробітку, визначення середнього заробітку для обчислення страхового відшкодування, визнання права на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, виходячи з розміру визначеного заробітку, встановлення розміру щомісячного страхового відшкодування та зобов`язання проведення перерахунку страхової виплати.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що аудитором у звіті, на висновок якого посилався суд першої інстанції, проведено розрахунок без урахування вимог законодавства, зокрема, середньомісячний заробіток вирахувано за період роботи - січень, лютий, березень 1994 року, проте відповідно до записів у трудовій книжці позивача він працював із грудня по березень 1994 року ковалем, а не на посаді тракториста-машиніста, з якою пов`язане професійне захворювання.
Аудитором проведено розрахунок розміру страхової виплати ОСОБА_1 з урахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати за період з 
01 квітня 2001 року до 31 грудня 2016 року, до заробітної плати, яка діяла станом на 01 квітня 1994 року, без урахування зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки та визначено розмір середнього заробітку для обчислення відшкодування втраченого заробітку в розмірі 790,60 грн. 
Крім того, розрахунок проведено без дотримання вимог частини першої статті 34 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» про те, що сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У листопаді 2019 року справу № 350/1033/16-ц передано до Верховного Суду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано пункт 22 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, яким передбачено право вибору позивача розрахунку середнього заробітку (за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи). Апеляційний суд помилково вважав, що у цій справі не підлягає застосуванню вказана норма права, оскільки позивач до втрати працездатності працював ковалем, а нена посаді, з якою пов`язане професійне захворювання.
ОСОБА_1 не заперечує, що перерахунок страхової виплати проводився систематично, проте зі значно заниженим розміром, оскільки розрахунок середнього заробітку брався не за останні три місяці, а за рік. Висновок суду апеляційної інстанції про порушення вимог законодавства аудитором під час проведення розрахунок розміру страхової виплати не є достатньо вмотивованим.
Доводи інших учасників справи
26 листопада 2019 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року - без змін.
При цьому посилається на те, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для справи, перевірено докази, а посилання касаційної скарги є безпідставними. Розрахунок розміру страхових виплат, на який посилається позивач, проведено без урахування коефіцієнта, затвердженого постановами правління Фонду, та без урахування розміру пенсії позивача по інвалідності, а також помилково взято розрахунок тих місяців, коли позивач не працював на посаді, з якою пов`язано професійне захворювання.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці у період з 
14 грудня 1993 року до 13 березня 1994 року ОСОБА_1 працював ковалем у селянській спілці «Струтинська» (а. с. 268, т.1)
14 березня 1994 року ОСОБА_1 працював у спілці селян «Струтинська» трактористом-машиністом 6 розряду та 28 листопада 1994 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки та копією посвідчення серії 
НОМЕР_1 (а. с. 7, 8, т.1, а. с. 268, т. 1).
Згідно з рішенням Криворізького науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань від 17 листопада 1994 року ОСОБА_1 встановлено діагноз «Вібраційна хвороба І-ІІ ступеня». Захворювання професійне. 
Відповідно до висновку МСЕК від 28 листопада 1994 року йому встановлено 50 % втрати працездатності, відповідно до висновку МСЕК від 16 листопада 1995 року - 50% втрати працездатності та відповідно до висновку МСЕК 
від 07 листопада 1996 року - 60% втрати працездатності. (а. с. 15, т. 1)
Вказана обставина сторонами не заперечується.
Унаслідок професійного захворювання позивач втратив 60 % професійної працездатності та йому встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії ІФ № 000525 від 19 квітня 2006 року 
(а.с. 15, т.1) та копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 
18 березня 2015 року. (а. с. 6, т.1)
Відповідно до довідки про розмір втраченого заробітку від 01 квітня 
2001 року, виданою спілкою селян «Струтинська», визначено розмір втраченого заробітку ОСОБА_1 - 134,00 грн. (а. с. 264, т. 1)
Постановою Рожнятівського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16 липня 2001 року продовжено раніше призначену ОСОБА_1 селянською спілкою «Струтинська» щомісячну грошову суму часткової втрати працездатності - втраченого заробітку в розмірі 134,00 грн. Вказана постанова прийнята за заявою ОСОБА_1 на підставі поданої ним довідки СС «Струтинська» про розмір втраченого заробітку - 134,00 грн. (а.с. 262-263, т.1)
У зв`язку з допущеною помилкою спілкою селян «Струтинська» при розрахунку розміру щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , останньому було виплачено заборгованість у розмірі 4 962,09 грн та передано до Фонду нову довідку про розмір відшкодування втраченого заробітку - 147,29 грн (а. с. 258-259, т. 1; а. с. 75, т. 2) 
У подальшому відповідачем виплачувалося страхове відшкодування з урахуванням уточненої довідки.
Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України станом на 01 березня кожного року проводилося перерахування сум щомісячних страхових виплат на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики, що підтверджено копіями постанов Відділення ФД ФССНВ в Рожнятівському районі. (а. с. 234-249, 260-261, т.1)
На момент розгляду справи судом першої інстанції розмір щомісячної страхової виплати становить 2 351,51 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами особової справи ОСОБА_1 (а. с. 69, т. 2)
Згідно з інформацією, що міститься у загальному доступі, 26 грудня 
2006 року зареєстровано припинення селянської спілки «Струтинська».
Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА від 30 червня 2015 року № 1229/03/01-11 за результатами перевірки архівних документів нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у селянській спілці «Струтинська» за період з 1993 року до 1994 року, проведеної Управлінням праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА, розбіжностей у вирахуванні середньомісячного заробітку не виявлено та встановлено, що розрахунок розміру середньомісячного заробітку, з якого ОСОБА_1 здійснюється відшкодування втраченого заробітку, проведено правильно - за останній рік роботи, тобто за 12 місяців. За три останні місці середньомісячний заробіток визначити неможливо, оскільки в листопаді 1994 року ОСОБА_1 був визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок професійного захворювання, а перед встановленням групи інвалідності 
140 днів не працював у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у червні відпрацював тільки 21 робочий день, у травні знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, у квітні знаходився у щорічній відпустці. Березень, лютий та січень 1994 року для розрахунку не беруться, оскільки вони не є трьома останніми місяцями перед встановленням інвалідності. 
(а. с. 78, т.1).
У Звіті аудиторської фірми «Вест Аудит» аудитором проведено розрахунок середньомісячного заробітку за період роботи - січень, лютий, березень 1994 року, що передує встановленню стійкої втрати працездатності, тобто на посаді коваля, а не за професією тракториста-машиніста, з якою пов`язане професійне захворювання (а. с. 31-37, т. 2)
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо юрисдикції спору
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) зроблено правовий висновок про те, що у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист, яке, зокрема, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.
Спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16-а та 
від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17.
Таким чином, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, Верховний Суд робить висновок про те, що спір у цій справі про визнання неправомірною бездіяльності у здійсненні перерахунку страхових виплат та зобов`язання вчинити дії є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Разом із тим, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач із зазначеним позовом вже звертався у порядку адміністративного судочинства у справі № 350/2048/14-а, у якій ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2016 року закрито провадження у справі та зроблено висновок про те, що спірні правовідносини є цивільно-правовими, оскільки існує спір про право.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Під доступом до правосуддя згідно з Конвенцією слід розуміти здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами, зокрема, у рішенні від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви N 7714/06 та N 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. Крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» суд зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції.
Враховуючи висновок щодо юрисдикційності цього спору, Верховний Суд вважає, що закриття провадження у цивільному судочинстві поставить під загрозу сутність гарантованих прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.
Таким чином, із метою уникнення юрисдикційних конфліктів між національними судами, з метою забезпечити позивачеві право на судовий захист та справедливий судовий розгляд, Верховний Суд вважає за можливе розглянути цей спір у порядку цивільного судочинства, оскільки існують істотні перешкоди, що унеможливлюють його розгляд в адміністративному судочинстві.
Щодо суді спору
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на вищезазначені норми, у цій справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаних з виконання ним трудових обов`язків.
Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаних з виконання ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 23 червня 1993 року № 472, що втратили чинність 11 липня 2001 року (далі - Правила), визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я складається з виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності 
(пункт 4).
Згідно із пунктом 9 Правил у редакції від 18 липня 1994 року розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я. Утрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати професійної працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу) і стипендії. Визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.
Як було передбачено пунктом 22 Правил у редакціях від 18 липня 1994 року та від 03 жовтня 1997 року, середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.
Якщо працівнику встановлено професійне захворювання після переходу  (звільнення) його з роботи, з якою пов`язане це ушкодження здоров`я, то середній заробіток береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи. 
У тому разі, коли потерпілий працював менше 12 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення загальної суми за календарні місяці роботи на число цих місяців.
Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні).
Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров`я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.
При цьому пунктами 28, 29 Правил, у редакціях від 18 липня 1994 року та 
від 03 жовтня 1997 року, було передбачено, що перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться, зокрема, і у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. Індексація суми відшкодування шкоди провадиться відповідно до чинного законодавства.
З набранням чинності з 01 квітня 2001 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди покладається на Фонд.
При цьому, постановою Фонду від 14 квітня 2004 року № 66 визначено, що працівникам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, сплачуються страхові виплати у тому ж розмірі, що встановлено підприємствами на цю дату, і з того часу, коли підприємства передали Фонду документи. Перерахунок розміру щомісячних виплат у разі зростання в попередньому році заробітної плати у галузі національної економіки проводиться з 01 березня наступного року.
У справі, що переглядається, встановлено та не заперечується позивачем, що страхові виплати виплачуються йому з урахуванням систематичного перерахунку суми відшкодування.
Разом із тим, у цій справі позивач не погоджується зі способом визначення середньомісячного заробітку для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку саме за 12 місяців роботи, у той час, як позивач наполягає на визначенні розміру заробітку за 3 останні повні календарні місяці.
Спеціальний порядок та правовий механізм визначення та нарахування середньомісячного заробітку, як зазначалося вище, з урахуванням моменту виникнення спірних правовідносин (1994 рік), передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаних із виконання ним трудових обов`язків.
Системний аналіз зазначених Правил дозволяє зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я працівника безпосередньо пов`язано саме з виконання ним трудових обов`язків на займаній посаді, що і призвело до заподіяння шкоди та втрати працездатності особи.
У справі, що переглядається, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що втрата професійної працездатності ОСОБА_1 пов`язана із страховим випадком профзахворювання, що отримане 18 листопада 
1994 року під час виконання ним трудових обов`язків на посаді тракториста-машиніста 6 розряду у спілці селян «Струтинська».
За результатами перевірки архівних документів нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у селянській спілці «Струтинська» за період з 1993 року до 1994 року, проведеної Управлінням праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА, розбіжностей у вирахуванні середньомісячного заробітку не виявлено та встановлено, що розрахунок розміру середньомісячного заробітку, з якого позивачу ОСОБА_1 здійснюється відшкодування втраченого заробітку, проведено правильно - за останній рік роботи, тобто за 12 місяців. За три останні місці середньомісячний заробіток визначити неможливо, оскільки в листопаді 1994 року ОСОБА_1 був визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок професійного захворювання, а перед встановленням групи інвалідності 140 днів не працював у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у червні відпрацював тільки 21 робочий день, у травні знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, у квітні знаходився у щорічній відпустці, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА № 1229/03/01-11 
від 30 червня 2015 року (а. с. 78 т.1).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, визначаючи розмір середньомісячного заробітку, посилався виключно на звіт аудиторської фірми «Вест Аудит», наданий позивачем. Разом із тим, судом не звернуто уваги на те, що аудитором проведено розрахунок середньомісячного заробітку за три місяці періоду роботи - січень, лютий, березень 1994 року, однак у період з 14 грудня 1993 року до 13 березня 
1994 року ОСОБА_1 працював ковалем у селянській спілці «Струтинська», а не за професією тракториста-машиніста, з якою пов`язане професійне захворювання, як правильно встановлено апеляційним судом та підтверджується записами у трудовій книжці позивача. (а. с. 268, т. 1)
З урахуванням зазначених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що розрахунок розміру середньомісячного заробітку, з якого позивачу ОСОБА_1 здійснюється відшкодування втраченого заробітку, проведено правильно - за 12 місяців роботи, що відповідає вимогам Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаних із виконання ним трудових обов`язків.
Відмовляючи в задоволенні позову у цій справі, суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, а докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Виходячи зі встановлених на підставі належним чином оцінених у сукупності доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним. 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної 
інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
С. П. Штелик