Ухвала
 
10 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/7188/15
провадження № 61-17875ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Закарпатгаз» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Закарпатгаз»  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристично-оздоровчий комплекс Закарпаття», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних несанкціонованим відбором природного газу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2015 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»  (далі - АТ «Закарпатгаз»), звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристично-оздоровчий комплекс Закарпаття» (далі - ТОВ «ТОК Закарпаття»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних несанкціонованим відбором природного газу.
 
Позов мотивовано тим, що 07 березня 2012 між АТ «Закарпатгаз» та ОСОБА_3 укладений договір про надання населенню послуг з газопостачання № 26190, який передбачав споживання природного газу для обігріву житлового приміщення 

 
 
споживача, розташованого в АДРЕСА_1, як для населення за ціною, визначеною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ) від 13 липня 2010 року. 
 
Згідно з пунктом 5 вказаного договору облік спожитого природного газу здійснювався побутовим лічильником газу марки BK-G4 №4836748.
 
08 лютого 2013 між АТ «Закарпатгаз» та ТОВ «ТОК Закарпаття», в особі діючого на підставі статуту директора ОСОБА_3 , укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-Прк 501і/2013, згідно з пунктом 1.1. якого позивач постачає природний газ в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб, ТОВ «ТОК Закарпаття» оплачує позивачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках та на умовах, передбачених договором, а газ, що продається за цим договором, використовується виключно ТОВ «ТОК Закарпаття» на власні потреби (в АДРЕСА_1). Згідно з додатком 1 до вказаного договору, облік спожитого природного газу ТОВ «ТОК Закарпаття», здійснювався побутовим лічильником газу марки BK-G4 4081819.
 
Позивач зазначав, що під час перевірки системи газопостачання та вузлів обліку на об`єктах відповідачів, а саме 20, 21 та 30 травня 2014 року спеціалістами позивача виявлено порушення на ринку природного газу, передбачене пунктом 2 частини другої статті 23 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» - несанкціонований відбір природного газу. На ділянці газопроводу ОСОБА_3 від побутового лічильника газу марки ВК-G4 №4836748 виявлено несанкціоновану підземну врізку в газопровід, через яку здійснювалося несанкціоноване постачання газу на оздоровчий комплекс ТОВ «ТОК Закарпаття».
 
Актами від 20, 21 та 30 травня 2014 року встановлено та задокументовано несанкціоноване споживання природного газу на потреби промисловості з його оплатою за цінами, визначеними урядовим органом держави як для населення.
 
Аналіз споживання газу зазначеними об`єктами свідчить про те, що з березня 
2012 року (з часу пуску газу на промисловий об`єкт - оздоровчий комплекс)
по 31 грудня 2013 року спожито 7 488,00 метрів кубічного газу (5172 м. куб. за 
2012 рік та 2316 м. куб. за 2013 рік) для промислових цілей, який шляхом врізки обліковано як газ, спожитий для комунально-побутових потреб, і за який проведено оплату за ціною як для населення.

Позивач вказував, що у результаті цих дій газопостачальному підприємству заподіяно збитків на суму 40 632,55 грн, яка становить різницю між вартістю газу, фактично спожитого для промисловий цілей (7488 х 6,267 = 46 927,29 грн), і вартістю газу, споживання якого безпідставно обліковувалось як для населення (6 294,74 грн).
 
Крім того, у результаті зазначеної врізки споживання природного газу газоспоживаючими приладами об`єкту споживача ОСОБА_3 та оздоровчого комплексу обліковувалося одночасно лише одним лічильником (зареєстрованим за споживачем ОСОБА_3 ), який за своїми технічними характеристиками не відповідав їх сукупній потужності та не був спроможний здійснити належний облік спожитого газу, тобто типорозмір лічильника не відповідав потужності встановленого газового обладнання.
 
З цих підстав оздоровчому комплексу нараховані збитки на суму 107 671,00 грн відповідно до положень пунктів 3.12.3, 3.12.4, 3.12.11 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою НКРЕ 
від 13 вересня 2012 року № 1181, та пунктів 6.4, 5.13.2, 12.10 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами постачання та споживання, затверджених наказом Мінпаливенергетики України 
від 27 грудня 2005 року № 618.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів збитки, заподіяні несанкціонованим відбором природного газу в розмірі 148 303,00 грн.
 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2015 року було замінено відповідача ОСОБА_3 його правонаступниками: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «ТОК «Закарпаття, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Закарпатгаз» суму заподіяних збитків у розмірі 
148 303,00 грн. Вирішено питання щодо розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності. Оскільки ТОВ «ТОК «Закарпаття» здійснило врізку, а ОСОБА_3 допустив несанкціоноване споживання природного газу (за цінами як для населення за 

 
показниками лічильника ОСОБА_3 BK-G4 №4836748, типорозмір якого не відповідав потужності встановленого газового обладнання), то заподіяні збитки мають сплачуватися солідарно.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами факту здійснення несанкціонованого відбору природного газу шляхом самовільного під`єднання 
ТОВ «ТОК Закарпаття» до газопроводу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не доведено здійснення підземної врізки у газопровід, через яку здійснювалося несанкціоноване постачання газу на оздоровчий комплекс ТОВ «ТОК Закарпаття».
 
30 листопада 2020 року АТ «Закарпатгаз» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення збитків, заподіяних несанкціонованим відбором природного газу в розмірі 148 303,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що у разі визнання цієї справи малозначною 
АТ «Закарпатгаз» буде позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваною постановою апеляційного суду, при розгляді кримінальної справи, є необґрунтованими, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що висновок експерта від 04 березня 2020 року № 15/48 не доводить факту самовільного під`єднання ТОВ «ТОК Закарпаття» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не підтверджує здійснення підземної врізки в газопровід, через яку здійснювалось несанкціоноване постачання газу на оздоровчий комплекс ТОВ «ТОК Закарпаття». Позивачем не доведено, що спільними діями відповідачів допущено правопорушення на ринку природного газу та заподіяні збитки.
 
З вказаного вбачається, що обставини, які мають значення для справи не є встановленими - не доведені, а отже це не може мати преюдиціального значення при розгляді кримінальної справи, тому вказані посилання АТ «Закарпатгаз» відхиляються судом.
 
Щодо доводів заявника у касаційній скарзі про те, що справа має виняткове значення для заявника, оскільки діяльність товариства є збитковою, тому сума відшкодування у цій справі для АТ «Закарпатгаз» є значною, також рішення суду касаційної інстанції може зменшення кількості порушень шляхом впливу на поведінку споживачів природного газу, то Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночними та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, не надав будь-яких доказів на підтвердження наведених ним обставин, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що станом на момент звернення до суду прожитковий мінімум становив 1 176,00 грн, а отже ціна позову більша ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виключає справу з категорії малозначних, є необґрунтованими, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Оскільки заявник з касаційною скаргою звертається у 2020 році, тому при вирішенні питання щодо малозначності справи суд враховує прожитковий мінімум чинний на момент звернення зі скаргою, а саме 2 102,00 грн.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Закарпатгаз» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Закарпатгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристично-оздоровчий комплекс Закарпаття», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних несанкціонованим відбором природного газу, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик