Справа № 456/2075/18                                Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л. 
Провадження № 22-ц/811/950/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.
секретаря: Сеньків Х.І.
з участю: представника ТзОВ «Інвестохіллс Веста» - 
Подановського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є ТзОВ «Інвестохіллс Веста» про визнання договору удаваним.
В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстави позову, покликається на те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_3 , яка є позичальником за кредитним договором № 0027/07/6.10-Z від 15.06.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Форум» та ОСОБА_3 , за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 35 тисяч доларів США. Стверджує, що кредитний договір № 0027/07/6.10-Z від 15.06.2007 року необхідно визнати удаваним, оскільки фактично позичальник через касу відповідача отримав кредитні кошти у розмірі 187 897 грн., відтак відповідач був зобов`язаний надати кредит саме у доларах США, однак всупереч умовам кредитного договору надав кредит у гривнях. Зазначає, що між сторонами укладено удаваний кредитний договір, оскільки між сторонами фактично виникли не ті обов`язки, які випливають з умов договору. З наведених підстав просить визнати удаваним кредитний договір № 0027/07/6.10-Z від 15.06.2007 року та визнати, що фактично між сторонами було укладено кредитний договір на суму 187 897 грн. строком до 14.06.2017 року зі сплатою 13% річних. 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі до вирішення кримінальної справи № 1/389/11, в рамках розгляду якої накладено арешт на спадкове майно ОСОБА_3 , внаслідок чого позивач не отримала свідоцтво на спадкове майно. Зазначає, що від банку до позичальника перейшло 187 897 грн., а не 35 000 доларів США, таким чином сторони уклали кредитний договір, який в частині визначення валюти кредитування як долара США є таким, що вчинений з метою приховання укладення кредитного договору саме в національній валюті - гривні. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ТзОВ «Інвестохіллс Веста» - Подановського Т.Р. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 ,суд першої інстанції виходив з того, що не доведено усіх складових, які обумовлюють удаваність правочину, зокрема, не доведено намір сторін приховати інший правочин, ніж той, який насправді вчинено, настання між сторонами інших прав та обов`язків ніж тих, що передбачені удаваним правочином, відтак відсутні підстави вважати, що укладений між сторонами кредитний договір удаваним відповідно до ст. 235 ЦК України в частині валюти кредитування. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено, що між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року, за умовами якого банк надає позичальнику кредит для поточних потреб у сумі 35 000 доларів США строком до 14 червня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних.
На забезпечення виконання кредитного договору № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 15 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3881, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,3 кв. м., яка складається з однієї кухні, двох житлових кімнат площею 27,5 кв. м.
ОСОБА_3 звернулася до банку із заявою про видачу готівки № 17404 від 15 червня 2007 року про отримання кредитних коштів у розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно 176 750 грн.
Меморіальним ордером № 17834 від 15 червня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_3 отримала кошти у розмірі 187 897 грн. (т. 1 а.с. 261). 
05 жовтня 2010 року ПАТ «Банк «Форум» припинив кредитування за кредитним договором № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року у зв`язку з наявною заборгованістю по кредиту та відсотках у розмірі 26 145,56 доларів США та звернувся до ОСОБА_3 з вимогою сплатити весь кредит протягом 30-денного строку з дати отримання отримання вимоги, а у випадку непогашення зазначеної у вимозі суми до закінчення цього строку банк ініціюватиме звернення стягнення на заставне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується вимогою № 58/2407 від 05.10.2010 року (т. 1 а.с. 271).
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» 248 502,17 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витратив розмірі 2485,02 грн.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22 листопада 2016 року, виданим Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (т. 1 а.с. 26).
Із заповіту, складеного ОСОБА_3 22 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 835 вбачається, що усе своє майно на випадок смерті вона заповідає своїй дочці, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року ТзОВ «Інвестохіллс Веста» залучено до участі у справі як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум».
Обгрунтовуючи вимоги про визнання кредитного договору удаваним, позивач покликається на те, що ОСОБА_3 фактично отримувала кредитні кошти у гривні, відтак договір з визначенням іноземної валюти, як предмету кредиту, вчинений з прихованням дійних правовідносин, які виникли між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Пунктом 1.1. кредитного договору № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року передбачено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 35 000 доларів США. Кредитний договір підписано сторонами, відтак ними узгоджено усі умови договору, в тому числі суму кредиту, відсоткову ставку, строк кредитного договору та валюту кредитування. Умови договору не оскаржувалися та не визнавалися недійними. Звертаючись із заявою про видачу готівки, ОСОБА_3 просила видати кошти у доларах США, зазначивши еквівалент у гривнях, що свідчить про те, що її воля була спрямована саме на отримання кредиту в доларах США.
Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року цей договір відображає повне розуміння сторонами предмету договору та інших питань зазначених в ньому. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що кредитним договором № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року сторони приховали інший правочин, який спрямований на встановлення інших правовідносин, ніж тих, які насправді передбачені вчиненим правочином.
Доводи апеляційної скарги про те, що до позичальника не перейшли кошти за кредитним договором є голослівними та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються заявою про видачу коштів та меморіальним ордером.
Покликання апелянта на те, що договір не набрав чинності спростовується самим кредитним договором.
Відповідно до п. 7.2 кредитного договору № 0027/07/6.10-Z від 15 червня 2007 року договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Ванівський О.М.