ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Харків

Справа № 643/11027/20
Провадження № 22-ц/818/4544/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
секретаря                Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :
Заявник: ОСОБА_1 ,
Заінтересована особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові 

апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29 липня 2020 року, постановлену суддею Сугачовою О.О.,

у цивільній справі за заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,-
   
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2003 року та до дня смерті ОСОБА_4 , але не менше 5 років до дня смерті останньої.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 починаючи з 2003 року проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить до складу спадщини разом із будинком АДРЕСА_2 . Заявник протягом останніх 8 років надавала ОСОБА_3 , яка не має родичів та дітей, матеріальну допомогу, купувала одяг, предмети домашнього вжитку, лікувала, робила ремонт у квартирі після пожежі та оплачувала комунальні послуги. На підтвердження вказаних обставин додавала документи та зазначила свідків, які могли б це підтвердити. Вказує, що зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала роз`яснення, що заявник не є спадкоємцем за законом, так як не може підтвердити факт родинних відносин з померлою, і тому, вона звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 29 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із матеріалів справи та поданих до суду заяв вбачається спір про право, що на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновками суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_5 , який не є стороною у справі, подано заяву, у якій він вказав, що є законним спадкоємцем, але жодного доказу на підтвердження вказаних доводів не надав, тоді як заявником ОСОБА_1 долучено до заяви відповідні документи.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що заявник ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (за адресою: АДРЕСА_1 ) починаючи з 2003 року та до дня смерті ОСОБА_4 , але не менше 5 років до дня смерті останньої.

Згідно заяви про усунення недоліків ОСОБА_1 вказала також заінтересованою особою Харківську міську раду.

У липні 2020 року ОСОБА_5 , який не залучений до участі у розгляді даної справи, надав до суду заяву, у якій вказував, що він є законним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , дана справа не відноситься до підсудності Московського районного суду м. Харкова, оскільки заявник зареєстрована та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про наявність спору про право, тому заява підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності, про що роз`яснено заявнику в оскаржуваній ухвалі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Так,  до статті першої ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті третьої ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Разом із тим відповідно до пункту 2 вказаної постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315, ч.2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з матеріалів справи та поданих заяв вбачається спір про право, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності, про що роз`яснено заявнику, та обґрунтовано відмовлено у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Крім того, із офіційного сайту судової влади, який є вільним у доступі необмеженому колу осіб, вбачається, що в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають цивільні справи: №641/6318/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно (позовне провадження) та №641/6791/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем четвертої черги (позовне провадження).

Вказані обставини також беззаперечно свідчать про наявність спору про право та необхідність визначення кола спадкоємців.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 377, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                                
                                                                               Н.П. Пилипчук

                                                                               О.Ю. Тичкова

повний текст постанови
складено 14 грудня 2020 року