ПОСТАНОВА
Іменем України

29 жовтня 2020 року 
Київ
справа №732/470/17
адміністративне провадження №К/9901/20342/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Желєзного І.В., Чиркіна С.М.,  
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.05.2017 у складі судді Лиманської М.В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 у складі колегії суддів: Літвіної Н.М. (головуючий), Ганечко О.М., Коротких А.Ю. у справі №732/470/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації (надалі - відповідач, УПСЗН), в якому просив :
1.1.          визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу      інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни;
1.2.          зобов`язати відповідача встановити позивачу статус інваліда війни та видати посвідчення.
2.          Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.05.2017, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017, позов задоволено. 
2.1.          Визнано протиправними дії УПСЗН щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу      інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.
2.2.          Зобов`язано УПСЗН встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.
3.          Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні обставини:
3.1.          У період з 02 по 06.06.1986 ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним на підставі Закону СРСР "Про загальний військовий обов`язок", статті 119 КЗпП УРСР, приймав безпосередню участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наказом від 03.06.1986 №17 Городнянського районного виробничого об`єднання з виробничо-технічного забезпечення   сільського господарства, посвідченням про відрядження в м. Чорнобиль від 02.05.1986 та записами з трудової книжки позивача. 
3.2.          Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що отримав відповідне посвідчення.
3.3.          Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії від 28.04.2016 №35 захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно з довідкою Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 від 18.08.2016 позивачу встановлено 2 групу інвалідності безтерміново. 
3.4.          У березні 2017 ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.
3.5.          Однак, листом УПСЗН від 22.03.2017 №1439, ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни, оскільки поданих ним документів недостатньо.
4.          Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що наявні у справі письмові докази підтверджують, що ОСОБА_1 належить до інвалідів війни та має право на призначення даного статусу і отримання відповідного посвідчення.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Відповідачем - УПСЗН, подано касаційну скаргу на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
5.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник наполягає, що позивач направлявся в район ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовозобов`язаний, а на підставі розпорядження керівника підприємства, що свідчить про те, що позивач не був залучений до формування Цивільної оборони.  
6.          Позивачем - ОСОБА_2 , відзиву (заперечень) на касаційну скаргу подано не було. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
7.          Під час розгляду даної касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 08.02.2020, далі - КАС України), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.    Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
8.          У свою чергу, частиною 2 статті 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
9.          Нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII) визначено правовий статус ветеранів війни. 
10.          Згідно частини 2 статті 4 Закону №3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
11.          Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ передбачено, що до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
12.          Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302) визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.
13.          Пунктом 10 Положення №302 встановлено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.
14.          Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986- 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
15.          Суди попередніх інстанцій на основі досліджених доказів встановили ті обставини, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і встановлена йому інвалідність настала у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з участю у ліквідації цих наслідків.
16.          Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-XII. 
17.          У той же час, згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
18.          Тому для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених цією нормою Закону №3551-XII, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідною умовою також є те, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
19.          Це пояснюється зокрема тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь і інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт за розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
20.          Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження  (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
21.          Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі наказу та посвідчення про відрядження, виданих Городнянським районним виробничим об`єднанням з виробничо-технічного забезпечення сільського господарства. Тобто, документи, які є в наявності у позивача та які були долучені до заяви останнього щодо встановлення йому статусу інваліда війни, адресованої відповідачу, підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності, проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем надано не було.
22.          Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у відповідача законних підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення та необхідність задоволення позовних вимог.
23.          Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 15.05.2019 у справі №816/851/18, від 18.09.2019 у справі №674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а, від 20.12.2019 у справі №315/594/15-а (2-а/315/29/15).
24.          За приписами статті 351 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувані судові рішення слід скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 349, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації задовольнити. 
Постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 у справі №732/470/17- скасувати і ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя                                                                                          Шарапа В.М.

Судді                                                                                                              Желєзний І.В.

                                                                                                              Чиркін С.М.