П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року
м. Рівне

Головуючий у Рівненському районному суді 
Рівненської області: суддя Штогун О.С.
Ухвалу суду першої інстанції проголошено
повним текстом:
о 08 год. 37 хв. 09.07.2020 у м. Рівне
Рівненської області 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи: 
стягувач: ОСОБА_1 ;
боржник: ОСОБА_2 ;
особа, яка звертається із поданням, - старший державний виконавець Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гуменюк Андрій Анатолійович; 

представники учасників справи: 
стягувача – адвокат Затинний Сергій Сергійович;
боржника – адвокат Шмід Віталій Васильович;

за участі: заявника, його представника – адвоката Затинного Сергія Сергійовича та державного виконавця Гуменюка Андрія Анатолійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 9 липня 2020 року у цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гуменюка Андрія Анатолійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, 
в с т а н о в и в:
03 січня 2020 року старший державний виконавець Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі – Рівненський РВ ДВС) Гуменюк А.А. (далі – державний виконавець) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Подання мотивовано тим, що у Рівненському РВ ДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №570/5726/14-ц від 16 серпня 2019 року, виданий Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 615 грн. компенсації за нерівність часток (6%) при розподілі майна та 615 грн. 87 коп. судових витрат.
З 15 жовтня 2005 року боржник ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , за яким з 7 лютого 2017 року зареєстровано право власності на автомобіль марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., номерний знак НОМЕР_1 .
Вважав, що оскільки, зазначений автомобіль придбаний під час шлюбу, то є спільною сумісною власністю подружжя, що дає підставу для звернення стягнення на його частину, яка належить боржнику.
На підставі викладеного просив суд визначити частку майна ОСОБА_2 в майні ОСОБА_4 , яке нажите ними за час перебування у шлюбі, як 1/2 частку цього майна, зокрема 1/2 частину транспортного засобу марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., номерний знак НОМЕР_1 .
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 9 липня 2020 року у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що під час розгляду подання не знайшла свого підтвердження та обставина, що автомобіль марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а не особистою приватною власністю останнього.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу суду постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи її, вказує, що з матеріалів справи безспірно вбачається, що транспортний засіб марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , було придбано ОСОБА_4 у період шлюбу з ОСОБА_2 .
Поза увагою суду залишилося те, що сам ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про чає та місце розгляду справи, заперечень на подання старшого державного виконавця не подав, свою позицію, що такий транспортний засіб є саме його особистою приватною власністю, суду не підтвердив. 
Крім того, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 не надали суду доказів того, що вказаний транспортний засіб, набутий ОСОБА_4 , за час шлюбу, але за кошти, які належать йому особисто.
Заява ОСОБА_2 не може бути в даному випадку таким доказом, оскільки вона є заінтересованою особою, щоб в транспортному засобі не було визначено частку з метою подальшої реалізації.
З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами, задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 16 серпня 2019 року Рівненським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42615 грн. компенсації за нерівність часток (6%) при розподілі майна, а також 615 грн. 87 коп. судових витрат.
26 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60158833 з виконання вказаного виконавчого листа.
Відповідно до копії актового запису про шлюб №37 від 14 жовтня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.
З інформації з "НАІС ДДАІ" МВС України вбачається, що 03 лютого 2017 року ОСОБА_4 набув на підставі договору купівлі-продажу та зареєстрував право власності на автомобіль "CITROEN BERLINGO 1868", 2005 р.в., зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч.ч. 5, 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.
Норми статті 368 ЦК України вказують, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_2 стверджує, що фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 припинено, однак не заперечує, що шлюб між ними не розірвано.
Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 , вона визнає, що транспортний засіб марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , набутий її чоловіком ОСОБА_4 за його особисті кошти, а відповідно є його особистою приватною власністю.
При цьому будь-яких доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на вказане майно ОСОБА_2 не надано.
З урахуванням вказаних положень закону на момент звернення державним виконавцем з поданням до суду транспортний засіб марки "CITROEN BERLINGO", 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки дане майно придбано під час шлюбу.
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність державним виконавцем, що вказаний автомобіль відносився до спільної сумісної власності подружжя. 
Між тим, із листа Територіального сервісного центру №5641 РСЦ МВС в Рівненській області №31/17/5641-17 аз від 15 травня 2020 року вбачається, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру МВС станом на 15 травня 2020 року за гр. ОСОБА_4 транспортний засіб марки "CITROEN BERLINGO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованим не значиться (а.с. 105).
Отже, на момент розгляду судом подання транспортний засіб, частку ОСОБА_2 в якому державний виконавець просив визначити, вибув із власності боржника та її чоловіка ОСОБА_4 , що виключає можливість задоволення такого подання.
З огляду на викладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні подання державного виконавця слід відмовити з інших підстав та вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи.
У цьому випадку розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України не проводиться.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,  376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 9 липня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 03 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                        С.В.Хилевич
      
Судді:                                                               Шимків С.С.

Ковальчук Н.М.