ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року	Львів	Справа № 260/865/19 пров. № А/857/12167/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Іщук Л. П.;
за участю секретаря судового засідання –   Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі № 260/865/19 (головуючий суддя Іванчулинець Д. В., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 10 червня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сільського голови Ільницької сільської ради Павлища Василя Васильовича, Виконавчого комітету Ільницької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

      ВСТАНОВИВ:
  
20 червня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сільського голови Ільницької сільської ради Павлища Василя Васильовича, Виконавчого комітету Ільницької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправною відмови відповідачів у реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідачів зареєструвати місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що 29 травня 2019 року Ільницький сільський голова надав ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 06 травня 2019 року про реєстрацію місця проживання його неповнолітніх дітей, якою протиправно відмовив у реєстрації місця проживання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Так, в даній відповіді зазначено, що позивачем не надано правовстановлюючого документу на будинок в якому він просив зареєструвати неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 встановлює, що при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей подання правовстановлюючого документу на житло не вимагається.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову виконавчого комітету Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та голови Ільницького сільської ради Іршавського району Закарпатської області у реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано повторно розглянути заяви про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем – ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення в частині зобов`язання відповідачів повторно розглянути заяви про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей, з урахуванням висновків суду та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати сільського голову Ільницької сільської ради Павлища Василя Васильовича та Виконавчий комітет Ільницької сільської ради зареєструвати місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог не тільки не допоміг захистити права малолітніх дітей ОСОБА_1 , а і призвів до ще більшого порушення прав малолітніх дітей позивача. 08.09.2020 Виконавчий комітет Ільницької сільської ради повторно повернув подану ОСОБА_1 заяву про реєстрацію місця проживання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через неподання правовстановлюючого документу на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт не згоден з висновком суду першої інстанції про дискреційний характер повноважень Виконавчого комітету Ільницької сільської ради при прийнятті рішення про реєстрацію місця проживання особи. Так, на думку скаржника, у Виконавчого комітету Ільницької сільської ради немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, адже позивачем ОСОБА_1 подано весь необхідний пакет документів для проведення реєстрації місця проживання його неповнолітніх дітей, а отже Виконавчий комітет Ільницької сільської ради зобов`язаний провести реєстрацію їх місця проживання. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.11.2017 у справі № 301/2143/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 10.12.2018, визнано відсутність з поважних причин ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 та продовжено строк у межах якого за ОСОБА_1 зберігається право на користування будинком. Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення до цього будинку та передачі ключів від нього.
29.05.2019 ОСОБА_1 подано до Виконавчого комітету Ільницької сільської ради заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини № 178 та 180 з проханням зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
29.05.2019 інспектором з реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання відмовлено в проведенні реєстрації місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено «особа не подала правовстановлюючий документ на будинок». 
27.03.2019 Ільницьким сільським головою Павлище Василем Васильовичем надіслано ОСОБА_1 лист №02-29/28, яким повідомлено, що для проведення реєстрації місця проживання його дітей йому необхідно надати правовстановлюючий документ на будинок, свідоцтво про народження дітей, паспорт батьків, заяву матері дітей зі згодою на проведення реєстрації за місцем проживання батька та квитанцію про сплату держмита.
Крім того, 29.05.2019 Ільницьким сільським головою Павлище Василем Васильовичем надіслано ОСОБА_1 лист №02-29/487, яким повідомлено, що в наданому пакеті документів відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Також в даному листі зазначено, що постанова Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 301/2143/17 дає позивачу право проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак не дає права розпоряджатися цим будинком, зокрема реєструвати місцем проживання дітей.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Згідно з частиною восьмою  статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»  забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.
В свою чергу, статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. 
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Пункт 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (далі - Правила №207) передбачає, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи. 
Відповідно до пункту 4 Правила №207 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.
Пунктом 11 Правила №207 встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що для реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей особа подає, зокрема, свідоцтво про народження дітей, дані щодо реєстрації місця проживання одного із батьків та письмову згоду іншого з батьків на проведення реєстрації дітей за бажаною адресою, також, заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи, (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). Документи, що підтверджують право на проживання в житлі не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Оскільки ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей саме через неподання правовстановлюючого документу на будинок в якому він просив зареєструвати неповнолітніх дітей, то судом першої інстанції правомірно визнано протиправною відмову виконавчого комітету Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та голови Ільницького сільської ради Іршавського району Закарпатської області у реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо доводів апелянта про безпідставний вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та зобов`язання повторно розглянути заяви про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, слід зазначити наступне. 
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало  закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже,  закон  має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У даній правовій ситуації інспектором з реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання відмовлено в проведенні реєстрації місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки: «особа не подала правовстановлюючий документ на будинок».  
Як уже зазначалось, згідно статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними. Пункт 11 Правила №207 дублює дану вимогу Закону.
Суд першої та апеляційної інстанції не може оцінити чи додано ОСОБА_1 до заяв про реєстрацію місця проживання дітей від 29.05.2019 передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами №207 документи та інформацію, чи додані документи є дійсними та не містять недостовірних відомостей. В матеріалах справи відсутній повний пакет документів поданих ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ільницької сільської ради для реєстрації місця проживання дітей. 
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів зареєструвати місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язав виконавчий комітет Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та голову Ільницького сільської ради Іршавського району Закарпатської області повторно розглянути заяви про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду. 
Суд апеляційної інстанції констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд першої інстанцій під час розгляду справи не допустив порушень процесуального  закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі № 260/865/19 – без змін.  
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення  повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Л. П. Іщук   	
Повне судове рішення складено 30.11.2020