Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 127/31468/19
провадження № 61-13267ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19 листопада 2019 року, до досягнення дитиною повноліття.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного судового наказу.
Заява обґрунтована тим, що судовий наказ є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки після розірвання шлюбу сторін 21 грудня 2011 року їх неповнолітній син ОСОБА_4 залишився проживати з ОСОБА_1 та перебувати на її утриманні.
 
Батько не надавав матеріальної допомоги на утримання сина та не приймав участі у його вихованні, тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2014 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
 
Заявник вказувала, що у зв`язку з ремонтом у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується робочим проектом № 535-2019-ГПЗ, технічними умовами та актами про відключення кватири від внутрішньо - будинкових мереж ЦП і ГВП, вона з сином у період з червня місяця 2019 року по грудень 2019 року проживали у квартирі колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який скориставшись даним фактом, звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, не повідомив суд про наявність вищевказаного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2014 року про стягнення аліментів саме з нього - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , тим самим ввів суд в оману при ухваленні судового наказу.
 
Також вказувала, що стягувачем ОСОБА_3 не надано жодного доказу фактичного утримання сина або витрат, які він здійснює на дитину, єдиним доказом є акт від сусідів, який спростовується іншим актом, згідно з яким син зареєстрований та проживає разом з матір`ю, тобто з ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року відмовлено. Судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року у справі № 127/31468/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишено в силі.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку що у даному випадку не вбачається нововиявлених обставин, визначених статтею 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати судовий наказ.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки тому, що на час звернення до суду із заявою син сторін ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю. Крім того, судами не взято до уваги наявність на момент видачі судового наказу від 10 грудня 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2014 року, яким стягнуто аліменти саме з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітнього сина.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з вимогами абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги заявника, змісту ухвали ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року вбачається, що скарга                                                  є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з частиною третьою статті                     3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
 
У пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
 
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга                є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Отже, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня                            2020 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року                    у справі є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для їх скасування відсутні.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:    	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик