КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи №760/12325/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7711/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
10 листопада 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                 Білич І.М.
суддів:                                                                   Коцюрби О.П., Лапчевської О.Ф.
при секретарі:                                                       Кемському В.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
                   представника відповідача ПАТ АТ «Укргазбанк» - Бабенко А.І.
                   представника третьої оосби ОСОБА_3 - ОСОБА_5.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бабенка Андрія Ігоровича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді  Солом`янського районного суду м. КиєваШереметьєвої Л.А.,
у цивільній справі № 760/12325/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
в с т а н о в и л а :
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. від 10.01.2019 року за реєстровим номером №123 таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що подані ПАТ АБ «Укргазбанк» приватному нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. Зокрема, вказував, що банком не було надіслано на його адресу претензії або письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Вважав, що перш ніж вчинити виконавчий напис, нотаріус повинен був отримати та перевірити виписки з рахунку бухгалтерського обліку банку, на який перераховувалися кошти за виконання основного зобов`язання (кредитного договору) та з`ясувати у боржника про наявність чи відсутність спору щодо предмета стягнення.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис від 10 січня 2019 року, реєстраційний номер № 123, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., про звернення стягнення на нежилі приміщення з №1 по № 7, групи приміщень № 27 в літ. А, загальною площею 63, 50 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати  та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Вказуючи при цьому на порушення судом норм процесуального і матеріального права.
Зазначаючи, що банком було надано нотаріусу усі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. 
Крім того, висновки суду про те, що виконавчий напис було вчинено за сплином трьох років з дня виникнення у банку права вимоги, є помилковими, оскільки строк дії кредитного договору погоджений сторонами до 17.07.2018 року. 
З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року по справі №305/2082/14-ц зазначав, що саме боржник належними та допустимими доказами має довести, що заборгованість  не є безспірною.
 Скаржник вважав, що незважаючи на наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в 2011 році, банк має право на продовження нарахування процентів та інших платежів за користування кредитними коштами, оскільки рішення суду залишається невиконаним, а правовідносини сторін - тривають. 
 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Представник третьої особи ОСОБА_3 подала пояснення до апеляційної скарги, в яких просила рішення суду скасувати, задовольнивши вимоги апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні  представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її в повному обсязі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 18 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» був укладений кредитний договір № 105-ф/08, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 1 200 000 грн. зі строком повернення до 17 липня 2018 року.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в цей же день між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є нежилі приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 27 ) в літері А, загальною площею 63, 50 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
10 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 5 848 591, 61 гр., шляхом звернення стягнення на нежилі приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 27 ) в літері А, загальною площею 63, 50 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 18 липня 2008 року по 08 серпня 2018 року.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації нежилих приміщень запропоновано задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» у розмірі 5 848 591,61 гр., з яких:
- заборгованість по кредиту прострочена - 1 137 186,62 гр.;
- заборгованість по відсоткам прострочена - 1 924 041,15 гр.;
- пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 1 053 466,54 гр. ;
- пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності - 1 733 897, 30 гр.
 
Вважаючи, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням процедури, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості боржника, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сума за виконавчим написом, в межах якої пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, є спірною, а з моменту виникнення у банку права вимоги минуло понад три роки.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
 
Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі по тексту - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку).
Згідно з пп. 1.1 п. 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 3.1 п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (ст. 42 Закону України «Про нотаріат»). 
 
Разом з тим Велика Палата у постанові від 15 січня 2020 року по справі №305/2082/14-ц дійшла висновку про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.
 Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку.
Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно , обґрунтовано врахував, що в 2011 році ПАТ АБ «Укргазбанк» вже звертався з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором  № 105-ф/08, який судом було вирішено, рішення суду набрало законної сили.
Згідно відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Солом'янського районного суду від 02 грудня 2011 року у справі №2-2514/11 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.
 Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1 558 807,19 грн. - заборгованості, 95 500 грн. штрафу, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1 656 127,19 грн.
При цьому, зі змісту рішення суду слідує, що позов банком було пред`явлено, а судом задоволено, в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тобто шляхом дострокового стягнення усієї суми позики (кредиту) зі зміною строку виконання основного зобов`язання.
 
Незважаючи на наявність указаного рішення суду та факту зміни банком в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання у 2011 році, виконавчий напис нотаріуса від 10 січня 2019 року містить посилання на те, щоперіод, за який проводиться стягнення:з 18 липня 2008 року по 08 серпня 2018 року, а сума заборгованості включає в себе у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотками.
В апеляційній скарзі представник банку послався на те, що враховуючи невиконання боржником рішення Солом'янського районного суду від 02 грудня 2011 року, банк не втратив право на подальше нарахування відсотків до повного виконання ОСОБА_1 основного зобов'язання, що підтверджує безспірність суми заборгованості, в межах якої нотаріусом було вчинено виконавчий напис.
 
Однак, такі доводи відповідача спростовуються висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року по справі №910/23028/17.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
            Рішенням суду у справі № 2-2514/11 з ОСОБА_1 стягнуто достроково усю заборгованість за кредитним договором № 105-ф/08.
Таким чином, враховуючи позицію Великої Палати, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України та положень договору, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних -є таким, що настав.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
 
За таких обставин, враховуючи викладене, заборгованість, в межах якої вчинено виконавчий напис нотаріуса, не може вважатися безспірною, оскільки включає нараховані банком відсотки за період після зміни банком в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання.
Крім того, виконавчий напис вчинено за спливом трьох років з указаного моменту, що також є порушенням положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     
 
Керуючись ст.ст.  368, 372, 374, 375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Бабенка Андрія Ігоровича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено14 грудня  2020 року.
 
            Суддя-доповідач:
 
            Судді: