Номер провадження: 22-ц/813/5304/20 
Номер справи місцевого суду: 521/8995/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/8995/18

Номер провадження: 22-ц/813/5304/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса,
- відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Бондар В.Я. 04 грудня 2019 року, повний текст рішення складено 06 грудня 2019 року,

встановив:

У травні 2018 р. квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (далі - КЕВ) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь КЕВ заборгованість з квартирної плати та плати за комунальні послуги за період з квітня 2014 року по березень 2018 року у розмірі - 36 253,03 грн., яка складається з: - заборгованість за квартирну плату у розмірі – 4 238,64 грн.; - заборгованість за опалення у сумі – 15 628,89 грн.; - заборгованість за водопостачання та водовідведення у розмірі - 4 179,60 грн.; - заборгованість за електроенергію у сумі - 12 205,90 грн..
КЕВ обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1  з 2011 року проживає у житловому приміщенні в казармі, що знаходиться на території військового містечка  АДРЕСА_1 . Будівлі військового містечка № НОМЕР_1  є державним військовим майном, знаходяться на балансі КЕВ м. Одеса та утримуються за рахунок державного бюджету. Відповідач не сплачує кошти за надані їй житлово-комунальні послуги, тому в неї виникла заборгованість з 2014 року в розмірі - 36 253,03 грн.(Т. 1, а. с. 1 - 4).
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року вищевказаний позов КЕВ задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЕВ заборгованість з квартирної плати та плати за комунальні послуги у розмірі - 36 253,03 грн..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЕВ суму сплаченого судового збору у розмірі -1762 грн..
Заочне рішення мотивовано обґрунтованістю вищезазначеного позову, з посиланням на низку норм процесуального та матеріального права (Т. 1, а. с. 141 – 144).
В подальшому ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року (Т. 1, а. с. 150 – 159), яку було задоволено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року. Справу призначено до розгляду (Т. 1, а. с. 203 – 204).
У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (Т. 2, а. с. 12).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року у задоволенні вищевказаного позову КЕВ відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з січня 2016 р. по березень 2018 р., за відсутності приладів обліку електроенергії спожиті комунальні послуги (з електроенергії) КЕВ при виставленні рахунків ОСОБА_1 повинен був застосовувати тарифи на електроенергію, що відпускається гуртожиткам (які підпадають під визначення «населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи»), які були затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 р. №220, а саме: - з січня по лютий 2016 р. у розмірі - 0,4560 грн. за 1 кВт/ч; - з березня по серпень 2016 р. у розмірі - 0,57 грн. за 1 кВт/ч; - з вересня 2016 р. по лютий 2017 р. у розмірі - 0,7140 грн. за 1 кВт/ч; - з березня 2017 р. по листопад 2018 р. у розмірі - 0,9 грн. за 1 кВт/ч.
Крім того, протягом вказаного періоду рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, які складались та видавались позивачем КЕВ не містили інформацію про фактичний розмір спожитих (наданих) послуг, та не містили інформацію про застосовані ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, що є порушенням вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимог та ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Через ці обставини, на переконання суду першої інстанції, відповідач весь час сплачувала за спожиту електроенергію за промисловими тарифами, які не повинні були застосовуватись та, як з`ясувалось, були застосовані КЕВ із порушенням керівних документів.
Відповідно до вимог Бюджетного кодексу України витрати на пільгове зниження плати за житлово-комунальні послуги, на яке згідно із законодавством України мають право військовослужбовці та члени їх сімей, пенсіонери з числа військовослужбовців, до яких відноситься відповідач, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ, якою саме і є КЕВ.
Отже, вимоги позивача і обставини, на яких вони ґрунтуються не відповідають дійсності, а тому наведений розрахунок суми заборгованості не можна вважати правильним, а відтак і належним доказом по справі.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що за період з 19.12.2015 року по 20.01.2016 року позивач фактично не споживала житлово-комунальні послуги, електроенергію та теплопостачання, перебуваючи у цей період з неповнолітньою дитиною в іншому місці, що підтверджується відмітками про постановку на облік Ірпінським МВК 23.12.2015 та зняття з обліку 20.01.2016 року та квитками на проїзд, про що відповідачем повідомлялося позивачу, так і у подальшому у період з 11.03.2016 року по 24.03.2016 року, з 02.10.2017 року по 17.10.2017 року, з 17.10.2016 року по 31.10.2016 року, з 11.12.2017 року по 26.12.2017 року, у період з 12.10.2016 року по 18.10.2016 року відсутнє електропостачання та опалення, акт від 16.10.2016 року, а з серпня місяця 2017 року по теперішній час дитина відповідачки навчається у Ірпінькій спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 12 з вивченням іноземних мов (школа лінгвістики) імені Заріфи Алієвої Ірпінської міської ради Київської області, та мешкає в місті Ірпінь, про що відповідачка повідомляла позивача.
Однак, вказані обставини не знайшли свого відображення у наданих позивачем розрахунках заборгованості відповідачки (Т. 2, а. с. 13 - 19).  
КЕВ в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вищевказаний позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано чи є ОСОБА_1 військовослужбовцем і якого складу, проходить військову службу за контрактом або є особою, яка звільнена з військової служби в запас або відставку.
Зазначає про те, що ОСОБА_1 проживала у казармі, пристосованій для проживання офіцерів, які мають сім`ю. ОСОБА_1 , проживаючи у пристосованій для проживання сімейних осіб казармі, отримувала житлово-комунальні послуги, тому зобов`язана їх оплачувати. 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що у відповідності до інструкції «Про організацію забезпечення службовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» будівля має бути відповідного статусу, при цьому будівля за адресою: АДРЕСА_2 має статус казарми. Казарма - спорудження (приміщення) для тривалого розміщення особового складу (л / с) військових формувань збройних сил держави, як правило, чисельністю до роти (ескадрону, батареї). Вказує на те, що в даному випадку треба відрізняти пристосовані казарми від казарм, призначених для проживання військовослужбовців строкової служби тощо (Т. 2, а. с. 22 – 26).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує на те, що будівля казарми знаходиться в неналежному санітарно-технічному стані. Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом. Інші доводи апеляційної скарги є відображенням висновків суду першої інстанції, які викладено в оскаржуваному рішенні.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вважала необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін, за вказаних у відзиві доводів.
Від КЕВ до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника КЕВ.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, вимоги заяви КЕВ про розгляд справи за відсутності представника КЕВ, думку ОСОБА_1 про можливість розгляду справи за відсутності представника КЕВ, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 47 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 379, 509, 526, 611, 627, 632 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 67 Житлового кодексу України, ст. ст. 1, 4, 5, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 11, 12, 17, 26 Закону України «Про електроенергетику», ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України») та процесуального (ст. ст. 4, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.
На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону «Про Збройні Сили України» є центральним органом влади і військового управління. Як орган виконавчої влади, Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються із органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
КЕВ відповідно Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказу МОУ від 03.07.13 року №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» (як і раніше діючого від 21.04.11 року №215) та Положенням про КЕВ є державною військовою бюджетною установою, що здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, установ та військових містечок, дислокованих у межах відповідальності.
Зокрема, до повноважень КЕВ належить проведення розрахунків з постачальниками за комунальні послуги та енергоносії, спожиті військовими частинами (на території військових містечок) відповідно асигнувань з державного бюджету (за Договорами, укладеними згідно ЗУ «Про здійснення державних закупівель»).
Відповідно довідки витягу з домової книги про склад сім`ї та прописку №265 від 02.05.2018 року ОСОБА_1 з мамою та донькою поживає з 11.03.2011 року за адресою: АДРЕСА_3 . З довідки про перевірку житлових умов встановлено, що ОСОБА_1 проживає з донькою та матір`ю саме за адресою: АДРЕСА_4 .
Позивач посилається на те, що у зв`язку з несплатою відповідачем плати за отримані житлово-комунальні послуги у ОСОБА_1 за період з квітня 2014 року по березень 2018 року розмір заборгованості складає - 36 253,03 грн., що складається з наступного: квартирна плата – 4 238,64 грн.; плата за опалення – 15 628,89 грн.; плата за водопостачання – 4 179,60 грн.; плата за електроенергію – 12 205,90 грн..
З попередження від 04.05.2018 року № 1670 вбачається, що позивач вимагав від відповідачки погасити заборгованість у вказаному розмірі.
Для нарахування вищевказаної заборгованості позивачем використовувались наступні розрахункові методи: 1) в будівлях, обладнаних загальними лічильниками обліку електроенергії та водопостачання - щомісячно показання лічильників діляться порівну на загальну кількість мешканців і помножуються на кількість осіб в кожній сім`ї окремо; 2) щомісячний обсяг теплопостачання (у Гкалоріях) за рахунком-фактурою, виставленим КП Теплопостачання, ділиться порівну на загальну кількість метрів, яку фактично займають мешканці та множиться на площу, яку займає окрема сім`я; 3) квартирна плата розрахована відповідно до кошторису прибутку та витрат по утриманню будівель військового містечка.
Між сторонам виникли правовідносини щодо оплати військовослужбовцем комунальних послуг.
За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
Відповідно до вимог ст. ст. 509, 526, 611, 627 Цивільного у України, зобов`язання, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності, справедливості та виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
Крім того, у відповідності до положень частини першої ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, однак у випадках, встановлених законом, повинні застосовуватись (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. ст. 1, 4, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на електроенергію і природний газ, тарифів на їх транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню.
Відповідно до положень частини другої ст. 32 зазначеного Закону, розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Споживачами енергії відповідно до ст. 1 Закону України «Про енергетику», крім інших, є фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.
Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії.
Відповідно до ст. ст. 11, 12, 17, 26 Закону України «Про електроенергетику» державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства.
Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Одним з основних завдань цієї комісії, є забезпечення проведення цінової тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством; розроблення та затвердження правил користування електричною енергією (які крім того включають правила користування електричною енергією для побутових споживачів);
Крім того, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до покладених на неї встановлює ціни (тарифи) на електричну енергію, що відпускається для побутових потреб, у тому числі диференційовані за обсягами електричної енергії та/або за групами споживачів правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками та для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності, регулюються «Правилами користування електричною енергією для населення, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (далі за текстом - ПКЕЕ).
Відповідно до пункту 2 ПКЕЕ визначено, що: - Тариф - встановлена уповноваженим органом відповідно до законодавства ціна за одиницю обсягу електричної енергії (1 кВт год); - Електропостачальник - учасник ринку електричної енергії України, який купує електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам; - Побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником; - Засоби обліку - засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та величини споживання електричної потужності та є складовою вузла обліку.
Тобто, відповідно до вказаних вище вимог Законів та пункту 17 ПКЕЕ розрахунки населення за спожиту електричну енергію для побутових потреб здійснювався за діючими тарифами (цінами) встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що відпускається населенню для побутових потреб та на підставі показів засобів обліку, а не за промисловими тарифами, які КЕВ м. Одеси вказало у договорі.
Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України», з метою приведення квартиро-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013, затверджено «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Сил України».
Відповідно до п. п. 1.3., 2.4. «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення та КЕВ м. Одеси є забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; здійснення безпосереднього квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.
Відповідно до вимог п. п. 7.11. «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України»: «Порядок оплати житлово-комунальних послуг та квартирної плати в спеціально пристосованих казармах визначається відповідно до вимог «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МО України № 737 від 30.11.2011, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 24/20337 від 10.01.2012 року».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та з метою нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність з чинним законодавством, наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 затверджено «Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».
Відповідно до п .п. 6.1., 6.2. «Інструкції про організацію забезпечення службовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», передбачено, що:
«За відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безкоштовно в спеціально пристосованих казармах, будівлях і спорудах (далі - казарма) у розташуванні військової частини. Казарми - будівлі, розташовані на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду.
За відсутності потреби в наданні житлових приміщень у казармах у розташуванні військової частини для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, зазначені приміщення за рішенням командира військової частини надаються особам офіцерського складу за їх письмовою згодою, а також особам рядового, сержантського і старшинського складу проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі.
Оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями, які розміщені в казармах і переобладнаних будівлях, здійснюється військовою частиною за рахунок кошторису Міністерства оборони України.
Військовослужбовці офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення.
Військовослужбовці офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які проживають у казармах і переобладнаних будівлях укладають з балансоутримувачем переобладнаної будівлі (казарми) договір на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. У разі відсутності приладів обліку енергоносіїв, тепла та води у договорі відображаються норми їх споживання, як для гуртожитку у цьому населеному пункті».
Тобто, відповідно до наведених Законодавчих актів та нормативних документів, якими регулюється порядок надання комунальних послуг та їх вартість чітко визначено, що військовослужбовці, які проживають в спеціально пристосованих казармах, будівлях і спорудах, переобладнаних для тимчасового проживання військовослужбовців, компенсують вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення, а у разі відсутності приладів обліку енергоносіїв, тепла та води у договорі відображаються норми їх споживання, як для гуртожитку у цьому населеному пункті.
Відповідно до цих же керівних документів, щодо приміщення (у тому казарми), яке використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців, не пред`являється обов`язкова вимога наявності статусу житлової будівлі, для застосування тарифів для населення.
Навпаки зазначено, що такі приміщення можуть бути не зареєстровані в органі місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачка, проживаючи у пристосованій казармі, повинна оплачувати наданні житлово-комунальні послуги.
Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.
З врахуванням заяви щодо пропуску строку позовної давності (Т. 1, а. с. 150 - 159) не підлягає стягненню сума боргу в розмірі – 7 375,85 грн.. Залишок становить – 28 877,18 грн. = 36 25303 грн. – 7 375,85 грн..
Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 , висновками суду першої інстанції, що з січня 2016 р. по березень 2018 р., за відсутності приладів обліку електроенергії спожиті комунальні послуги (з електроенергії) КЕВ при виставленні рахунків ОСОБА_1 повинен був застосовувати тарифи на електроенергію, що відпускається гуртожиткам (які підпадають під визначення «населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи»), які були затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 р. №220, а саме: - з січня по лютий 2016 р. у розмірі - 0,4560 грн. за 1 кВт/ч; - з березня по серпень 2016 р. у розмірі - 0,57 грн. за 1 кВт/ч; - з вересня 2016 р. по лютий 2017 р. у розмірі - 0,7140 грн. за 1 кВт/ч; - з березня 2017 р. по листопад 2018 р. у розмірі - 0,9 грн. за 1 кВт/ч.
Разом з тим, КЕВ обраховує вартість заборгованості за спожиту електроенергію, виходячи з тарифів, встановлених для промисловості. Визначити самостійно розмір заборгованості за спожиту електроенергію, виходячи з вищевказаних тарифів апеляційний суд позбавлений можливості оскільки КЕВ не надало доказів щодо обсягу спожитої електроенергії. Таким чином не підлягають задоволенні позовні вимоги КЕВ про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі – 9 596,51 грн.. Залишок становить – 19 275,67 грн. = 28 877,18 грн. – 9 59651 грн..
З врахування відсутності позивачки у казармі у періоди з 21.12.2015 року по 21.01.2016 року – 32 календарних дні, з 11.03.2016 року по 26.03.2016 року – 16 календарних дні, з 17.10.2016 року по 31.10.2016 року – 15 календарних дні, з 02.10.2017 року по 17.10.2017 року -16 календарних дні, з 11.12.2017 року по 26.12.2017 року – 16 календарних дні, не підлягає стягненню заборгованість за: - квартирну плату у сумі – 270,63 грн.; - за опалення у суму – 1 703,29 грн.; - за водопостачання у сумі – 306,42 грн.. Разом – 2 280,34 грн.. Залишок становить – 16 995,33 грн. = 19 275,67 грн. – 2 280,34 грн..
З врахуванням відсутності теплопостачання з 12.ю10.2016 року по 18.102016 року – 7 календарних днів не підлягає стягненню заборгованість за теплопостачання у сумі – 73,87 грн. Залишок становить – 16 921,46 грн. – 16 995,33 грн. – 73,87 грн..
З врахуванням витрат ОСОБА_1 з встановлення вікон у житловому приміщенні не підлягає стягненню заборгованість у сумі – 6 200,00 грн.. Залишок становить – 10 721,46 грн. = 16 921,46 грн. – 6 200,00 грн..
Таким чином, підлягає стягненню з відповідачки на користь КЕВ заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з червня 2015 року по березень 2018 року включно у розмірі – 10 721,46 грн.. У стягненні решти заборгованості за житлово-комунальні послуги необхідно відмовити. 
Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь КЕВ судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (30%) у загальній сумі – 1 021,50 грн. = (1 762,00 грн. перша інстанція Т. 1, а. с. 5 + 2 643,00 грн. друга інстанція Т, 2, а. с. 27) х 30%. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси – задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13 Код ЄДРПОУ - 08038284) заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у сумі – 10 721 (десять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 46 коп.

В решті позову – відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13 Код ЄДРПОУ - 08038284) судовий збір у сумі – 1 021 (одна тисяча двадцять одна) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе