П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/8609/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. (далі – приватний виконавець), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 серпня 2020 року ВП №62825672.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що приватний виконавець, в порушенні  частини 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII), яка зобов`язує приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцем знаходження майна боржника,  незаконно відкрив виконавче провадження за виконавчим написом про стягнення з нього боргу за договором кредиту.
Пояснюючи свою позицію позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
За ствердженням ОСОБА_1 , він не перебував за адресою, що була указана стягувачем як адреса проживання, а саме: АДРЕСА_2 , а також в межах м. Києва та Київської обл. не знаходиться його майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із того, що, за аналізом вимог Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку – виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. Місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Судом було встановлено, що місце реєстрації та проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Будь-якого майна у позивача у м. Києві немає.
За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, приватний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано того, що до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р. В. надійшов виконавчий документ – виконавчий напис №11009 від 16.07.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., в якому чітко зазначено, що боржник ( ОСОБА_1 ) проживає у межах виконавчого округу м. Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу з мотивів пред`явлення його не за місцем виконання.
Також, апелянт посилається на те, що ані Законом України «Про виконавче провадження», ані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, не передбачено обов`язку проведення приватним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Так само законодавством не передбачено обов`язку для стягувача надавати приватному виконавцю документи на підтвердження факту проживання, перебування боржника – фізичної особи за певною адресою в межах свого виконавчого округу.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Доводи відзиву фактично дублюють доводи позовної заяви, які суд апеляційної інстанції виклав вище.
Третя особа не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

13 вересня 2006 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2006-000004ФО076С.
16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. видано виконавчий напис №11009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «РОДОВІД БАНК» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором №2006-000004ФО076С від 13.09.2006 року, заборгованості у розмірі 18  055,83 грн.
14 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (стягувач) звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р. В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №11009 від 16.07.2020 року.
У вказаній заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначено, що:
-          адресою місця реєстрації боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 ;
-          адресою проживання – АДРЕСА_4 .

17 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р. В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62825672 з виконання виконавчого напису №11009, виданого 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. про стягнення з боржника – ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 18  055,83 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі – Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами 1 та 2 ст. 5 Закону №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст. 24 Закону №1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі – Закон №1403-VIII).
Згідно зі ст. 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках – на приватних виконавців.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1 та 2 ст. 25 Закону №1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі – Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з п.4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 ч.4 ст. 4 Закону №1404-VIIІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до п.5 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п.10 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника – фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач з 14.03.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 .
Місце реєстрації позивача в Одеській області також підтверджено кредитним договором №2006-000004ФО076С від 13.09.2006 року, укладеного з ВАТ «РОДОВІД БАНК».
Водночас, приймаючи виконавчий документ до свого виконання, відповідач виходив з того, що у виконавчому написі №11009 від 16.07.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_4 .
Це ж саме відображено приватним виконавцем і у доводах апеляційної скарги.
Однак, як встановлено судом та не спростовано апелянтом, ОСОБА_1 не проживає та не перебуває у м. Києві та у вказаному місті відсутнє будь-яке майно вказаної фізичної особи – боржника.
Будь-яких даних, які б підтверджували наявність майна у позивача у м. Києві, приватним виконавцем ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надано.
Таким чином, копії матеріалів виконавчого провадження не містять відомостей щодо проживання/перебування позивача у м. Києві або наявності у нього там майна, що надавало б приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.
Колегія суддів зазначає, що вказана у виконавчому написі №11009 від 16.07.2020 року чи заяві стягувача інформація про проживання боржника, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника, на час вчинення відкриття виконавчого провадження, адже, у протилежному б випадку, допускалося б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача правових підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №62825672 від 17.08.2020 року щодо примусового виконання виконавчого напису №11009 від 16.07.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. про стягнення з боржника – ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 18  055,83 грн.

Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на відсутність в Законі України «Про виконавче провадження» норми, яка передбачає проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку відомостей, які зазначені у заяві стягувача, до відкриття виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, має перевіряти наявність або відсутність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, в тому числі і пред`явлення виконавчого документу за місцем виконання.
Більше того, відсутність у Законі прямої вказівки на вчинення таких дій жодним чином не звільняє приватного виконавця від виконання вимог закону, зокрема, приписів Закону №1404-VIII та Закону №1403-VIII, щодо прийняття ним до виконання виконавчих документів саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника в межах відповідного округу, в якому приватний виконавець здійснює діяльність.
Таким чином, особливо важливою є необхідність встановлення дійсності адреси у випадку, коли документальні підтвердження її відповідності місцю проживання чи перебування, відсутні.
Встановивши у даній справі, що передумовою прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження слугувало зазначення у виконавчому документі неналежної та взагалі сторонньої адреси боржника, колегія суддів вважає неможливим подальше провадження приватним виконавцем виконавчий дій за неналежним місцем виконання, адже всі подальші дії відбуватимуться всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно посилань апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17, колегія суддів зазначає, що даною ухвалою Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, не здійснюючи касаційний розгляд, і з цієї ухвали Верховного Суду не вбачається, яким чином було визначено місце перебування боржника судом апеляційної інстанції та якими доказами воно підтверджувалося. Крім того, в ухвалі Верховного Суду зазначено, що в обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що в оскаржуваній постанові було зазначено іншу адресу місця проживання боржника, що потягло не отримання цією особою постанови державного виконавця. А відтак, відсутні підстави вважати, що обставини у даній справі та у справі №511/1342/17 є подібними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відступає від своєї правової позиції, що висловлювала раніше, а саме про законність дій приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження за місцем перебування боржника, вважаючи, що останній, не повинен був на стадії відкриття виконавчого провадження, перевіряти відомості щодо місцезнаходження боржника, зазначені стягувачем. 
Колегія суддів пояснює, що така її позиція була заснована на висновках Верховного Суду, які були сформовані у 2019 році у постановах від 11 червня 2019 року (справа №804/2721/15) та від 23 січня 2019 року (справа №820/838/17). 

Разом з цим, аналіз постанов Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19, від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17 свідчить про зміну позиції касаційного суду з приводу спірних правовідносин. Так, у цих постановах суд вищої інстанції дійшов висновку, що попри відсутність в Законі №1404-VІІІ норми, яка передбачає проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку відомостей, що зазначені у заяві стягувача, приватний виконавець, до відкриття виконавчого провадження, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу, має перевіряти наявність або відсутність підстав для його повернення стягувачу без прийняття його до виконання.  Особливо важливим, на думку суду касаційної інстанції, є необхідність встановлення дійсності адреси у випадку, коли документальні підтвердження її відповідності місцю проживання чи перебування, відсутні

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірної постанови, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 287, 306, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька
суддя                                                                                 Л. В. Стас
суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 03.12.2020 року.