ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1404/20  Номер провадження 22-ц/814/2531/20	Головуючий у 1-й інстанції Потетій  А.Г.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
імена (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області, ухвалене 29 вересня 2020 року у складі судді Потетія А.Г.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аркс", про стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 120 000 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 01 листопада 2019 року за його участі, як водія автомобіля Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_1 , та участю ОСОБА_2 , який керував автомобілем Audi 100 Avant 2.3 д.н.з. НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода.
Зазначав, що внаслідок ДТП йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження автомобіля Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_1 , шкоду здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень, що призвели до тривалої непрацездатності та порушення звичайного способу життя. Він зазнав травми голови, рук, передпліччя, численні гематоми м`яких тканин обличчя, частково втратив зір. 
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вважає, що ОСОБА_2 своїми протиправними діями завдав йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн., судовий збір у розмірі 437,85 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду, повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2019 року о 07 год. 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Audi 100 Avant 2.3 д.н.з.  НОМЕР_2   по вул. Спартака, 4/1 в м. Полтава не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням здійснивши виїзд на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем Dacia Logan д.н.з.  НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по вул. Спартака зі сторони вул. Лугова в напрямку вул. Пригородня. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень. 
Згідно виписки картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 внаслідок ДТП він отримав забій лобової частини голови, параорбітальні гематоми, забій лівої кисті і передпліччя. При медичному дослідженні було встановлено, що позивач страждає на головні болі та головокружіння. 
Згідно листків непрацездатності звільнений від роботи з 01 листопада 2019 року по 22 листопада 2019 року, причина непрацездатності - невиробничі травми.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апелянтом не заперечуються фактичні обставини справи, проте стверджується, що позивачем не доведено факт понесення моральної шкоди та її розмір.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України апелянтом не надано доказів, які б свідчили про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. не відповідає характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачеві було заподіяно шкоду здоров`ю, фізичний біль та страждання, які полягали в травмах та болісних наслідках від таких травм (погіршення зору, головні болі, запаморочення).
Твердження апелянта, що вищевказані фізичні страждання не призвели до понесення позивачем моральної шкоди є надуманими та не ґрунтуються на доказах.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. повною мірою відповідає характеру моральних страждань позивача та є розумним та справедливим.
Безпідставними є і доводи апелянта щодо необґрунтованого стягнення з нього витрат на правову допомогу, понесених позивачем.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). 
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
Позивачем належним чином підтверджено факт понесення витрат на послуги адвоката у розмірі 5000 грн., надавши до суду першої інстанції квитанцію про здійснення оплати адвокату Кулішову В.П. на суму 5 000 грн.
На підтвердження реальності та обґрунтованості витрат на правову допомогу позивачем надано детальний розрахунок послуг, що надаються адвокатом під час розгляду справи в суді першої інстанції.
При цьому, законодавство не містить заборони щодо включення до розрахунку послуг, що будуть надаватися протягом усього часу розгляду справи судом, а також не містить вимоги щодо включення до розрахунку виключно послуг, отриманих на час звернення до суду із позовом.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                                         С.А. Гальонкін
                                                                                                        Л.М. Хіль