КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 361/4307/13-ц                      Головуючий у 1-й інстанції суддя: Петришин Н.М.
 
24 листопада 2020 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2013 року щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_3 та діда ОСОБА_4 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення карантину встановленого, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, але не більше одного року з дня постановлення ухвали про відстрочку.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
В обґрунтування своїх доводів вказує, що контактування з дитиною в період поширення Covid-19, навіть із використанням масок, створює загрозу інфікування дитини, до того ж стягував контактує з іншими людьми, так як працює логопедом у дитячому закладі.
Зазначає, що в умовах епідемії контактування має бути обмеженим аж до самоізоляції.
Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14220/2020	
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_2 , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві обставини за змістом положень ст. 435 ЦПК України не є винятковими обставинами, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні рішення суду або наявність яких робить його виконання неможливим, так само як і посилання на ризики зараження дитини вірусом, що є лише припущенням.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2013 року задоволено частково позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_3 та діда  ОСОБА_4 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такі дні та години побачень з дитиною: перша та третя п`ятниця та субота щомісяця, з 10.00 год. п`ятниці до 19.00 год. суботи, а також можливість побачень у день народження дитини і святкові дні та три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку з дитиною за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2017 року змінено порядок виконання судового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2013 року у справі №361/4307/13-ц, визначено графік зустрічей з урахуванням тривалості шкільних занять: у навчальний період - перша та третя п`ятниця та субота щомісяця з 15:00 години п`ятниці до 19:00 години суботи, а також можливість побачень у день народження дитини і святкові дні та три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку з дитиною за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини; у канікулярний період - перша та третя п`ятниця та субота щомісяця з 10:00 години п`ятниці до 19:00 години суботи, а також можливість побачень у день народження дитини і святкові дні та три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку з дитиною за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини.
Виконавчий лист за вищевказаним судовим рішенням перебуває на примусовому виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
У матеріалах справи знаходяться копії постанов від 09.03.2017 р., 24.03.2017 р., 07.09.2018 р., 22.07.2019 р., 10.10.2019 р., 23.10.2019 р. державного виконавця про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання судового рішення.
Постановою державного виконавця від 11.10.2019 встановлено ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до виконання рішення суду.
Постановою державного виконавця від 11.10.2019 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на відкритих рахунках банківських установ.
Постановою державного виконавця від 27.01.2020 закінчено виконавче провадження, у зв`язку із виконанням боржником судового рішення.
Постановою державного виконавця від 31.08.2020 знову відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 361/4307/13-ц.
ОСОБА_2 звертаючись до суду із відповідною заявою зазначив, що виконання судового рішення істотно ускладняється або навіть є неможливим у зв`язку із запровадженням на території України карантину для запобігання поширенню коронавірусу Covid-19. Стягувач контактує з іншими людьми, так як працює логопедом у дитячому закладі. 
Згідно частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України,за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Встановлено, що підставою відстрочення виконання рішення суду  ОСОБА_2 зазначив запровадженням на території України карантину для запобігання поширенню коронавірусу Covid-19. 
Виходячи із вимо ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.
Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.
Враховуючи вищевикладене, обов`язковість рішення суду те, що стягувачами є баба ОСОБА_3 та дід ОСОБА_4 вича неповнолітнього онука ОСОБА_5 , яким встановлені дні та години побачень з дитиною, відсутність достовірних доказів, що дитина не буде будь з ким із людей контактувати на час карантину (відвідувати садочок, громадські заклади, відсутність роботи у батька) та застосування примусових заходів до боржника з 2017 року щодо невиконання рішення суду, коли не було запроваджено карантинного режиму, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви правильними.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження свої вимог про відстрочення виконання рішення суду та таких не здобуто судом апеляційної інстанції.
За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 25.11.2020.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова