Головуючий у І інстанції Диба О.В. 
Провадження №22-ц/824/10085/2020                                                      Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
01 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:        Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                             Мельника Я.С., Сушко Л.П.,
              при секретарі:                   Ковтун М.В., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01.09.2014 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 11 000 доларів США, що підтверджується складеною власноруч ОСОБА_3 розпискою від 01.09.2014 року про отримання вказаної грошової суми, яку він зобов`язався повернути позивачу в тому ж розмірі в іноземній валюті.
На виконання зобов`язання позивачем було передано ОСОБА_3 в той же день, 01.09.2014 року, обумовлену сторонами суму в розмірі 11 000 доларів США.
Разом з тим, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення отриманої суми позики і на неодноразові звернення позивача з приводу повернення боргу не реагує, в зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з позовом, в якому просив на підставі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 11 000 доларів США в еквіваленті до національної грошової одиниці гривні станом на 26.06.2017 року в розмірі 286 342 грн. 23 коп. та понесені по справі судові витрати.
17.10.2017 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, на підтвердження факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відповідача по справі.
30.11.2017 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі з метою встановлення правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2017 року провадження у справі було зупинено згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.
14.05.2018 року від представника позивача надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника померлого відповідача - ОСОБА_1 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року провадження у справі було відновлено та залучено до участі у справі правонаступника померлого відповідача - ОСОБА_1 
06.12.2018 року позивачем до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 11 000 доларів США, що станом на 05.12.2018 року за курсом Національного Банку України становить 307 732 грн. 21 коп.
    Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 307 732 грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 3 568 грн. 23 коп.
    Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України в частині пред`явлення до нього, як спадкоємця боржника ОСОБА_3 , вимоги кредитора у визначений законом шестимісячний строк, в зв`язку із чим позивач ОСОБА_2 згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавлений права вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач посилався на те, що його батько ОСОБА_3 був інвалідом, не мав однієї руки, тяжко хворів, що викликає сумнів у написанні ним особисто боргової розписки.    
    У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_2 , останній проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
    В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Самарцев Я.Ю. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.                                          
    Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
    Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
    Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 01.09.2014 року, написаної ОСОБА_3 , він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі (том 1, а.с.7).
Також встановлено, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань по поверненню отриманої у борг суми коштів, позивач направив на адресу ОСОБА_3 відповідну вимогу від 01.04.2017 року, у якій вимагав повернути наявну заборгованість протягом семи днів з дати її пред`явлення (том 1, а.с.6), що відповідачем зроблено не було.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 04.10.2017 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (том 1, а.с.29-30).
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_3 його сина ОСОБА_1 (том 1, а.с.64), який прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується копією спадкової справи №21/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (том 1, а.с.83-119).
З матеріалів спадкової справи №21/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 21.05.2018 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С. з інформацією про наявність кредиторських вимог до спадкоємців, зі змісту якої вбачається, що на момент вказаного звернення позивачу невідомо про коло спадкоємців померлого ОСОБА_3 .  При цьому, представник вказував на те, що у провадженні суду перебуває цивільна справа про стягнення з померлого суми боргу, провадження у якій було відкрито ще за життя спадкодавця. Зазначав, що про факт смерті ОСОБА_3 йому стало відомо випадково лише 30.11.2017 року та просив врахувати зазначені обставини під час вчинення нотаріальних дій (том 1, а.с.116-117).
Приватний нотаріус КМНО Войтовський В.С. своїм листом від 22.05.2018 року повідомив представника позивача про положення ч.2 ст. 1281 ЦК України та п. 2.1 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і вказав про долучення вказаного листа до матеріалів спадкової справи (том 1, а.с.119).
    Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргового зобов`язання, згідно якого ОСОБА_2 надав у позику ОСОБА_3 кошти у розмірі 11 000 доларів США, які останній не повернув, законним та обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав до задоволення вимог позивача та стягнення належних йому коштів.
При цьому правильним є і висновок суду про стягнення вищевказаних коштів з ОСОБА_1 , як правонаступника померлого боржника ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті останнього та був залучений судом до участі у справі.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , а до складу спадщини увійшло боргове зобов`язання останнього перед ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як правонаступник усіх прав та обов`язків померлого батька ОСОБА_3 , відповідає перед ОСОБА_2 по зобов`язаннях батька в межах вартості майна, одержаного у спадщину.  
З матеріалів спадкової справи вбачається, що вартість майна, одержаного ОСОБА_1 у спадщину після смерті батька, становить 786 266 грн. 22 коп. (том 1, а.с.112, 114), тобто перевищує розмір боргових зобов`язань померлого ОСОБА_3 перед позивачем, в зв`язку із чим правильним є висновок суду про можливість стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 307 732 грн. 21 коп., сплата якого є обов`язком ОСОБА_1 в силу вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 позбавлений права вимоги в зв`язку із невиконанням ним вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України щодо повідомлення спадкоємців про свої вимоги у шестимісячний строк з дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.
Положення ч. 2 ст. 1281 ЦК України, які передбачають обов`язок кредитора спадкодавця повідомити його спадкоємців про свої вимоги у шестимісячний строк з дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, по своїй суті є механізмом досудового врегулювання спору кредитора спадкодавця із спадкоємцем, який прийняв спадщину. При цьому, положення даної правової норми до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом не до спадкоємців позичальника ОСОБА_3 після його смерті, а безпосередньо до нього, як позичальника за договором позики, який не виконав свого обов`язку по поверненню боргу. Відповідач ОСОБА_1 був залучений судом до участі у справі після відкриття у ній провадження в зв`язку зі смертю свого батька ОСОБА_3 в якості його правонаступника, зважаючи на факт прийняття спадщини та беручи до уваги ту обставину, що спірні правовідносини допускають правонаступництво. Враховуючи викладене, доводи скарги про недотримання позивачем порядку пред`явлення претензії до відповідача, як спадкоємця боржника, в якості підстави для відмови у задоволенні позову, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
    Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні. 
    Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
    Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
    Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.  
    В зв`язку із тим, що ціна позову у даній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, рішення суду апеляційної інстанції згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
    Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
    Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
    Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року - залишити без змін.
 
    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
    Головуючий:    
 
    Судді: