Постанова
Іменем України
 
07 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 607/7719/18
провадження № 61-16161св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чоловський Володимир Анатолійович, Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року у складі судді Сливки Л. М. та постанови Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Ткач З. Є., Ходоровського М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Позов мотивований тим, що 07 березня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк», банк) було укладено кредитний договір №03-2/155, згідно з умовами якого банк надав, а він отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США на поточні потреби. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ПАТ «Промінвестбанк» укладено іпотечний договір, за умовами якого ПАТ «Промінвестбанк» передано в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2010 року звернено стягнення на належну ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотечного договору, після чого це майно в 2012 році було реалізоване на прилюдних торгах, а виручені від продажі квартири кошти були переведені банку, у зв`язку із чим виконавче провадження закрито. 
14 квітня 2018 року в Тернопільському МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області його ОСОБА_1 було повідомлено про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 грудня 2016 року вчинено нотаріальний напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла по кредитному договору від 07 березня 2008 року №03-2/155. 
З урахуванням наведеного, позивач вважав, що виконавчий напис не підлягає до виконання, оскільки заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року №03-2/155 не може вважатися безспірною, так як на виконання рішення суду від 05 березня 2010 року іпотечне майно було реалізоване, а кошти переведені банку в рахунок погашення заборгованості, а тому, заборгованість за договором не може стягуватися шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року позов задоволено. 
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 22602 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року №03-2/155.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у справі відсутні докази безспірності заборгованості, яка була стягнута за виконавчим написом нотаріуса, а також відсутні докази направлення позивачеві вимоги про усунення порушення умов кредитного договору.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року залишене без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У серпні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо спірності розміру заборгованості в оскаржуваному виконавчому написі не відповідає дійсності, і станом на день його вчинення не було жодних відкритих судових справ, що стосуються стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків  суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 07 березня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03-2/155, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних у валюті кредиту, з кінцевим терміном повернення не пізніше 06 березня 2018 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 03-2/155, 07 березня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2010 року у справі №2-2193/10 задоволено позов ПАТ «Промінвестбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за іпотечним договором від 07 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №03-2/155 від 07 березня 2008 року. Вказана обставина визнається сторонами та не підлягає доказуванню.
17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 03-2/155.
23 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 22602 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року №03-2/155, за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2016 року у розмірі 1 410 891, 70 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом 730 836, 39 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом 680 055, 31 грн.
05 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Ларвою М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54843106 з примусового виконання виконавчого напису № 22602, вчиненого 23 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 410 891,70 грн.
05 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Ларвою М. В. винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою при примусовому виконанні виконавчого напису № 22602, вчиненого 23 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 410 891,70 гривень, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , у межах суми стягнення.
Відповідно до листа Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 26 лютого 2019 року, 30 червня 2010 року на виконання у Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції надійшов виконавчий лист №2-2193, виданий 29 березня 2010 року про звернення стягнення на належну ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року №03-2/155, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 у сумі 52 322,29 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 05 березня 2010 року еквівалентно 417 831,47 грн, з яких: 379 620,68 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, що еквівалентно 47 546,49 доларів США та 38 210,78 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, що еквівалентно 4785,80 доларів США.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ВРР 338256 від 05 березня 2012 року належить на праві власності ОСОБА_3 .
Згідно з інформацією Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 03 грудня 2018 року № 57433, 31липня 2013 року виконавче провадження, боржником за яким був ОСОБА_2 закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконано. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зареєстровані у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , про що складено акт державного виконавця від 24 липня 2013 року. Оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, то Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області повідомляє про неможливість надання копій матеріалів виконавчого провадження АСВП 36558185.
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). 
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних про те, що боржник ОСОБА_1 повідомлявся належним чином за 30 діб про намір вчинити виконавчий напис, отже порядок вчинення виконавчого напису порушений.
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що безумовним фактом, який свідчить про наявність спору між сторонами, є рішення суду, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за іпотечним договором від 07 березня 2008 року, який був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 03-2/155, яке на час розгляду справи виконано, що виключає безспірність вимог позивача і, відповідно свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.
Стягувач, звертаючись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису вказав період за який проводиться стягнення з 01 травня 2016 року до 01 листопада 2016 року, тобто після спливу майже шести років після ухвалення рішення суду, яке було виконане.
Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що на момент вчинення виконавчого напису сума, яку пропонував нотаріус для стягнення, не була безспірною.
Доводи касаційної скарги банку про безспірність заявлених вимог зводяться до непогодження зі встановленими судами обставинами справи, переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), рішення від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, параграф 32).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
У зв`язку з наведеним, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2019 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко