У Х В А Л А
09 грудня 2020 року 
м. Київ 
Справа № 607/23580/19
Провадження № 14-161зц20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Сімоненко В.М.,
суддів Анцупової Т.О., Власова Ю.Л., Григор'євої І. В., Гриціва М.І., Єленіної Ж.М.,                        Золотнікова О.С., Катеринчук Л.Й., Князєва В.С., Крет Г.Р. Лобойка Л.М., Пількова К.М., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Ситнік О.М., Ткача І.В., Штелик С.П.,  
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року                 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна, про визнання недійсними договорів, зобов`язання поновити право власності, 
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та просив: визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за                           ОСОБА_3 від 24 червня 2016 року, укладених між ОСОБА_3 та                     ОСОБА_4 ; зобов`язати реєстраційний відділ поновити право власності на земельну ділянку та незавершене будівництво які розташовані                                          за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                              від 04 лютого 2020 року в задоволені позову відмовлено.                              Судовий збір компенсовано за рахунок держави.
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду                                  від 06 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь                             ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 800 грн.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого    2020 року залишено без змін. 
Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2020 року скасовано та ухвалено додаткову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 700 грн судових витрат за надання правничої допомоги. 
Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції компенсовано за рахунок держави.
17 липня 2020 року ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду                                          у складі Верховного Суду надіслав касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року, в якій він просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направлення справи на новий розгляд в інший суд.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                             від 30 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати докази на підтвердження пропуску строку на касаційне оскарження, надати нову редакцію касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А., з адресою її перебування, зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), надати документ про сплату судового збору або документ про звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                               від 02 жовтня 2020 року повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого  2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня                     2020 року, на підставі положень частини другої  статті 393 ЦПК України та                           статті 185 ЦПК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 липня                 2020 року та не усунув недоліки його касаційної скарги, що перешкоджало суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
10 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Касаційного цивільного суду  у складі Верховного Суду                    від 02 жовтня 2020 року та зобов`язати Верховний суд розглянути його касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 червня 2020 року.
Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши матеріали касаційної скарги зазначає, що за положеннями частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.
Також вичерпний перелік підстав для передачі цивільної справи, яка розглядається в касаційному порядку, на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. Питання про таку передачу згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду після відкриття касаційного провадження. 
Отже, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень Касаційного цивільного суду, перевірки обґрунтованості та законності постанов (ухвал) суду тієї ж касаційної інстанції, які нею не постановлялися, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом).
Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що з моменту набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                      2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»                            цей Кодекс не передбачає інституту перегляду судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку, як це було визначено в розділі V глави 3 попередньої редакції ЦПК України.
Крім того, згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого                          1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків»,                             пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95).
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення у справі «Світлана Науменко проти України»                        від 09 листопада 2004 року, заява № 41984/98, § 53).
Враховуючи те, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто, 
а Велика Палата Верховного Суду відповідно до норм чинного ЦПК України 
не наділена повноваженнями ні здійснювати перегляд такої ухвали, ні вирішувати питання про передачу справи їй на розгляд, підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду до розгляду касаційної скарги 
ОСОБА_1 не вбачається.
Відповідна касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню йому разом з усіма доданими матеріалами.
Керуючись статтями  388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити у прийнятті касаційної скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна, про визнання недійсними договорів, зобов`язання поновити право власності. 
Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                      В.М. Сімоненко
Судді:                          Т.О. Анцупова                                    Г.Р. Крет
Ю.Л. Власов                                       Л.М. Лобойко
І.В. Григор`єва                                        К.М. Пільков
М.І. Гриців                                         О.Б. Прокопенко
Ж.М. Єленіна                                      Л.І. Рогач
О.С. Золотніков                                 О.М. Ситнік
Л.Й. Катеринчук                                І.В. Ткач
В.С. Князєв                                        С.П. Штелик