Справа № 761/15232/18                                                                                                                Головуючий в суді І інстанції Мальцев Д.О.
Провадження № 22ц-824/12723/2020                                                                                                     Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року                                                                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
                                                                  ВСТАНОВИВ:                                              
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» на її користь 191 353, 30 грн., з яких 100 000, 00 грн. сума страхового відшкодування, пеню в розмірі 68 501, 37 грн., витрати по інфляції в розмірі 15 485, 15 грн., 3 % річних в розмірі 5 991, 78 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн., витрати за розрахунок вартості шкоди в розмірі 375, 00 грн., та стягнути з відповідача ОСОБА_2 35 346, 27 грн., з яких 27 688, 18 грн. основна сума відшкодування, витрати по інфляції в розмірі 4 962, 50 грн., 3 % річних в розмірі 1 820, 59 грн., моральну шкоду в розмірі 500, 00 грн., витрати за розрахунок вартості шкоди в розмірі 375, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 липня 2017 сталась ДТП за участю належного їй автомобіля «Infinity FX», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на той момент була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», з лімітом відповідальності в 100 000, 00 грн., та постановою суду відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності.
06 липня 2017 року вона повідомила ТДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку та 31 серпня 2017 звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте їй так і не було виплачено страхового відшкодування, та у подальшому вона дізналася, що 07 червня 2018 розпорядженням Нацкомфінпослуг анульовано ліцензію ТДВ «СТ «Домінанта» у сфері надання послуг страхування з 07 липня 2018 року, та з 02 липня 2018 року цей страховик позбавлений членства в М(Т)СБУ. 
Вказує, що згідно звіту про оцінку КТЗ № 17/9/660 вартість матеріальної шкоди з врахуванням ПДВ становить 154 541, 37 грн., фактично нею понесено витрати в розмірі 141 423, 01 грн. та 2 552 грн. відповідно до рахунку на придбання додаткових частин.  ОСОБА_2 частково компенсував завдану шкоду у розмірі 33 241, 53 грн. Разом з тим, матеріальна шкода не була відшкодована їй в повному обсязі та своєчасно, та оскільки страхова компанія винуватця ДТП є неспроможною, неналежно виконує свої обов`язки, а ліміт страхової відповідальності не покриває весь розмір майнової шкоди, якої вона зазнала як власник автомобіля, то вона вимушена звернутись до суду із цим позовом. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивачки суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., 3% річних у розмірі 5991, 78 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 485, 15 грн., пеню у розмірі 3355,90, а всього - 125 832,83 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 27 305, 10 грн. та 1258,32 грн. судового збору. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його у частині часткового задоволення позову та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначає, що місцевим судом не було враховано того, що позивачка звернулася до суду із позовом до страховика та винної особи у ДТП як власник автомобіля, якому була нанесена майнова шкода, при цьому сплачена ОСОБА_2 сума коштів у розмірі 33 241, 53 грн. не покриває повного обсягу завданої майнової шкоди автомобілю, яка оцінена експертом у розмірі 154 541, 37 грн., а також, що позивачка не уповноважувала ОСОБА_3 вирішувати питання, пов`язані з розміром і відшкодуванням матеріальної шкоди, тому висновок суду про те, що між нею та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо повного відшкодування винною особою шкоди позивачці, не відповідає дійсності. Крім того, вказує, що стягнення судом пені лише за один рік не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідач не заявляв вимоги щодо застосування строку позовної давності, і період, за який нараховується пеня, не обмежується та її розмір збільшується протягом усього періоду прострочення, тому позивачка, на її думку, має право на стягнення пені за прострочення грошового зобов`язання протягом всього часу порушення зобов`язань. Також, зазначає, що ОСОБА_2 не було підтверджено понесення судових витрат на правничу допомогу, оскільки не надано належних і допустимих доказів, через що вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним і таким, що підлягає скасуванню.
У свою чергу, ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує зокрема на те, що відшкодування шкоди ОСОБА_2 користувачу і володільцю спірного автомобіля ОСОБА_3 відбулося у відповідності до ст.ст. 395, 396 ЦК України, оскільки законний користувач транспортного засобу має право на відшкодування збитків від заподіювача шкоди у результаті ДТП і, оскільки ОСОБА_3 на момент настання ДТП був законним володільцем (користувачем) пошкодженого транспортного засобу і правомірно експлуатував цей засіб на законних підставах, то він мав право отримувати грошові кошти в якості відшкодування збитків, тому, на його думку, місцевий суд дійшов правильного висновку про повне відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди за завдану ним шкоду спірному автомобілю, крім того вважає, що будь-яких порушень прав позивачки зі сторони ОСОБА_2 не було допущено, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, а тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» із встановленим лімітом відповідальності у 100 000,00 грн., позивачкою було вчасно повідомлено та надано ТДВ «СТ «Домінанта» всі необхідні документи для виплати їй страхового відшкодування, однак страховик не виплатив потерпілій особі суму страхового відшкодування за завдані страхувальником збитки, що правовідносини, які склалися із обов`язку ТДВ «СТ «Домінанта» сплатити позивачці суму страхового відшкодування, є грошовим зобов`язанням, на які поширюється дія положень статті 625 ЦК України, через що з ТДВ «СТ «Домінанта» підлягає стягненню на користь позивачки 100 000 грн. - суми страхового відшкодування в межах встановленого ліміту, 15 485, 15 грн. - інфляційні нарахування на суму боргу за період з 01 грудня 2017 року по 31 жовтня 2019 року, 5991, 78 грн. - 3% річних за період з 30 листопада 2017 року по 28 листопада 2019 року, водночас суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені у розмірі 3355, 90 грн. у межах одного року за період з 30 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року. Поряд з цим, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , як законний володілець (користувач) пошкодженого автомобіля скористався своїм правом на відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 , завданих внаслідок ДТП, оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку була відшкодована йому шкода, погоджена між учасниками дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договором, а тому підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення з нього матеріальної шкоди  відсутні. 
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2017 року о 17 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Ватутіна, 72 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Infinity FX», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачці, та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 і, постановою Святошинського районного суду м. Києві від 27 липня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», ліміт відповідальності - 100 000 грн. (а.с.100).
06 липня 2017 року ТДВ «СТ «Домінанта» було повідомлено про настання страхового випадку.
31 серпня 2017 року позивачка звернулась до ТДВ «СТ «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до звіту про оцінку КТЗ № 17/9/660, складеного 02 жовтня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріальної шкоди, завданої позивачці внаслідок цієї ДТП з врахуванням ПДВ становить 154 541, 37 грн. (а.с.24-27).
Фактично позивачкою понесено витрати в розмірі 141 423, 01 грн. та 2 552, 00 грн. (а.с.18, 19-20, 28).
19 лютого 2018 року позивачка в особі свого представника ОСОБА_5 звернулася до МТСБУ із скаргою на бездіяльність ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с.16,17).
07 червня 2018 року розпорядженням Нацкомфінпослуг анульовано ліцензію ТДВ «СТ «Домінанта» у сфері надання послуг страхування з 07 липня 2018 року та з 02 липня 2018 року ТДВ «СТ «Домінанта» позбавлене членства в М(Т)СБУ.
Станом на момент розгляду справи ТДВ «СТ «Домінанта» не вчинило жодних дій щодо виплати позивачці страхового відшкодування.
Із заяви ОСОБА_3 від 20 вересня 2017 року вбачається, що він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 33 241, 53 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталась 06 липня 2017 року. 
Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положеннями п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Тобто, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ТДВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_2 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та з урахуванням того, що ТДВ «СТ «Домінанта» не сплатила позивачці суму страхового відшкодування та прострочила виконання грошового зобов`язання, тому з ТДВ «СТ «Домінанта»  підлягає стягненню 100 000, 00 грн. суми страхового відшкодування в межах встановленого ліміту, 15 485, 15 грн. - інфляційні втрат і 5 991, 78 грн. - 3% річних.
 Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). 
У частині третій статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Однак, стягуючи з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачки суму пені у межах одного року, місцевий суд не врахував, що відповідачем не було заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, через що з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачки підлягає стягненню пеня за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 68 501 грн. 37 коп.
Разом з тим, вимоги про стягнення з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачки витрат за розрахунок вартості шкоди в розмірі 375, 00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази понесення позивачкою таких витрат. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Таким чином, у даному випадку позивачка як власниця пошкодженого автомобіля є потерпілою особою, якій завдано шкоди, і тому саме вона має право на її відшкодування особою, яка винна у спричиненні такої шкоди, тобто відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) міститься висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, саме позивачка як власниця пошкодженого автомобіля є особою, якій завдано шкоди у результаті порушення її цивільного права, тому вона має право на її відшкодування, а тому висновок суду першої інстанції про те, що між позивачкою та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо повного відшкодування шкоди, та про те, що громадянин ОСОБА_3 як законний володілець (користувач) автомобіля, власником якого є позивачка, скористався своїм правом на відшкодування шкоди ОСОБА_2 , є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Оскільки, розмір майнового збитку, завданого  позивачці з вини ОСОБА_2 , перевищує ліміт страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ТДВ «СТ «Домінанта», то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між лімітом страхового відшкодування та повним розміром майнової шкоди у розмірі 154 541, 37 грн., завданої позивачці, з урахуванням 33 241, 53 грн., які були добровільно сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, та які ОСОБА_1 враховуються при визначенні обсягу вимог до відповідача, у розмірі 21 299, 84 грн., позаяк такий розмір завданих позивачці збитків, який встановлено звітом про оцінку, належними і допустимими доказами відповідачем не спростовано.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних, інфляційних втрат, неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки зобов`язання, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , випливають з деліктних правовідносин, і ОСОБА_2 , як особі, цивільно-правова відповідальність якого була на той час застрахована, не могло бути відомо про обсяг майнових збитків, яких зазнала позивачка. Крім цього, ним в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивачки, було добровільно сплачено грошові кошти, а тому будь-яких правових підстав для застосування щодо ОСОБА_2 санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, так і стягнення моральної шкоди колегія суддів не вбачає.
Згідно з частинами першою і  третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 понесла 36 903, 10 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджується належними доказами та, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачки підлягають стягненню 30 703, 06 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 3 111, 65 грн. судового збору, а з ОСОБА_2 - 3 853, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 390, 48 грн. судового збору.
Крім того, відповідачем ОСОБА_2 було фактично понесено 22 500, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т.1, а.с.192, т.2, а.с.39, 40, 176). При цьому, колегія суддів не бере до уваги зазначення представником ОСОБА_2 про понесення 7 000, 00 грн. витрат щодо представництва інтересів ОСОБА_2 під час розгляду справи у Святошинському районному суді міста Києва, оскільки ці витрати не відносяться до розгляду даної справи.
Поряд з цим посилання представника позивачки на те, що усі надані відповідачем письмові докази на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу є неналежними і недостовірними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи  спростовуються матеріалами справи, і сам ОСОБА_2 не заперечує понесення таких витрат на адвоката.
Тому, з урахуванням обсягу позовних вимог та тієї частини, у задоволенні якої до ОСОБА_2 було відмовлено, з позивачки на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 10 941, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (код ЄДРПОУ - 35265086) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 5991 грн. 78 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 485 грн. 15 коп., пеню у розмірі 68 501 грн. 37 коп., а всього - 190 978 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 30 коп.
 
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3 ) 21 299 (двадцять одну тисячу двісті дев`яносто дев`ять) грн. 84 коп. майнової шкоди.
 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 703 грн. 06 коп. та 3111 грн. 65 коп. судового збору.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3853 грн. 00 коп. та 390 грн. 48 коп. судового збору.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 941 грн. 50 коп. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий:                               Судді: