У Х В А Л А  
02 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 523/10971/17
провадження № 61-9494ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця Костянтина Вікторовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій протиправними, скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Зайця К. В.                         від 27 жовтня 2014 року № 16761041 та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року, індексний номер: 28636596, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області, - у частині реєстрації права власності на будівлі та споруди: сараї літ. «Ж», «З», «І», душова літ. «К», вбиральня літ. «Л», у домоволодінні АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
15 червня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду                                 від 23 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційної скарги, надання заяви про поновлення строку касаційного оскарження з доказами на підтвердження поважності пропуску строку, а також сплати судового збору або доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.
У вересні 2020 року від ОСОБА_1 надійшла виправлена касаційна скарга на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 липня 2020 року, якою недоліки касаційної скаргиусунуто.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 1 статті 53, статті 175 ЦПК України та відсутній правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування вищевказаних норм права (пункт третій частини другої статті 389 ЦПК України).
За таких підстав касаційна скарга  ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом третім частини другої статті 389 ЦПК України.
При вирішенні питання щодо строків на касаційне оскарження судового рішення Верховним Судом враховано такі обставини.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що вперше в межах процесуального строку звернувся з касаційною скаргою до суду, яку ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року було повернуто скаржнику, на підставі чого вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.
Відповідно до положень статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст оскаржуваної постанови складений 24 лютого 2020 року. Строк касаційного оскарження сплинув 25 березня 2020 року. Касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 15 червня 2020 року 2020 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. З інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що касаційну скаргу ОСОБА_1 було ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року повернуто скаржнику з причин невідповідності положенням процесуального закону. За таких підстав, суд вважає, що заява про поновлення строку касаційного оскарження є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.
У виправленій касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого посилається на те, що є інвалідом ІІІ-ої групи, має незадовільний майновий стан та незадовільний стан здоров`я, а суд касаційної інстанції не врахував, що у справах №815/1644/15, №523/10971/17 скаржник був звільнений від сплати судового збору. На підставі вищенаведеного просить звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
В ухвалі від 22 липня 2020 року суд касаційної інстанції роз`яснював положення частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Разом з тим, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.
На підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору скаржник надав довідку Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі в Одеській області від 02 вересня 2020 року №9110 1014 0251 9102, відповідно до якої за попередні 12 календарних місяці, а саме з вересня 2019 року до серпня 2020 року, скаржником отримано доходи у розмірі 19 582 грн. В контексті пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» 5% від суми річного доходу скаржника становлять 979,10 грн.
Так позивач у даній справі звернувся до суду з позовом у 2017 року, в якому заявив дві позовні вимоги немайнового характеру.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з позовом, за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01 січня 2017 року був встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн.
За правилами частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з позовом, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті до суду першої інстанції, становив 1280 грн ((1600*0,4)х2=1280).
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою, за подання касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.
Таким чином, скаржнику за подання цієї касаційної скарги необхідно було сплатити  2560 грн.
Оскільки в контексті пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» 5% від суми річного доходу скаржника становлять 979,10 грн, тобто, сума судового збору перевищує вказану ставку, то у суду наявні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Витребувати з Суворовського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи №523/10971/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Зайця Костянтина Вікторовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування рішення про реєстрацію та свідоцтва про право власності.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.  
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик