УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/574/20 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №285/574/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 56 816,05 грн., яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 40 674,87 грн.; прострочених процентів у сумі 3 235,18 грн.; процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 9 724,28 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 2 056,12 681,72 грн. (процентної складової), який передбачений у п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав анкету-заяву №б/н від 26 грудня 2011 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 10 грудня 2019 року утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором у сумі 40 674,87 грн. та вирішено питання судового збору. В задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції у незадоволеній частині, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 40 674,87 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Вважає, що практика Верховного Суду, на яку посилається суд першої інстанції, не може бути застосована у даній справі. Наполягає на тому, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку щодо умов кредитування. Відсутність підпису позичальника на відповідних Тарифах і Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши згоду. Наполягає на тому, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, чим висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами. Вважає, що у даній справі підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 23 грудня 2019 року в справі №572/1169/17.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що фактично банк не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні прострочених процентів за користування кредитом у сумі 3 235,18 грн., хоча в прохальній частині скарги помилково зазначає суму 40 674,87 грн., яка фактично є тілом кредиту та стягнута судом першої інстанції. 

Виходячи із принципу диспозитивності та враховуючи зміст апеляційної скарги, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог банку, тобто в частині стягнення тіла кредиту в сумі 40 674,87 грн. та в частині відмови у стягненні процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в сумі 9 724,28 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 2 056,12 681,72 грн. (процентної складової).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 26 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7).

В анкеті-заяві відповідачем обрано опцію «пенсійна карта». Натомість опція щодо карти кредитка «Універсальна» залишилася не заповненою. В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До позовної заяви банк додав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» і з Умов та правил надання банківських послуг.

Із витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» слідує, що передбачається чотири види кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» і «Універсальна gold» та для кожного виду карт передбачені свої базові процентні ставки за користування кредитом. Так, базова процентна ставка в місяць за карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» складає 3%; за карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6%; за карткою «Універсальна contract» - 1,7%; за карткою «Універсальна gold» - 2,5%, із 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з позичальника заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит у сумі 3 235,18 грн., банк у позовній заяві зазначив про домовленість сторін щодо процентів у розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд».

Відповідно до розрахунку банку заборгованість за процентами здійснено із урахуванням ставки 3,6% в місяць, що складає 43,2% в рік.

Однак, банком не надано доказів про кредитні картки, їх види (назви), строк дії, а також належні докази, які б доводили конкретний розмір процентної ставки за користування кредитом та порядок їх нарахування.

Отже, при здійсненні розрахунку заборгованості за договором банк провів підрахунок на свій розсуд із застосуванням процентної ставки 3,6% в місяць або 43,2% річних, що не підтверджено належними доказами.

Виписка про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , яка приєднана до апеляційної скарги, не надавалася для дослідження суду першої інстанції. Доказів про наявність виключних випадків для її прийняття судом апеляційної інстанції не надано, а тому така не може бути прийнята як доказ у справі.

Що стосується посилання банку на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 23 грудня 2019 року в справі №572/1169/17, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У справі №572/1169/17 процентна ставка за кредитним лімітом була прописана у заяві позичальника, яку останній підписав, а тому Верховний Суд дійшов до висновку про те, що розмір процентної ставки за користування кредитом узгоджений сторонами і заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

У даній же справі в анкеті-заяві відсутні умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а тому відсутні підстави вважати, що такі умови кредитного договору узгоджені сторонами.

Отже, обставини у даній справі є відмінними від обставин у справі №572/1169/17, а тому правова позиція, висловлена у справі №572/1169/17, не може бути застосована до спірних правовідносин.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України). Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Заочне рішення суду в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому таке залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: