ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2020 р.           Справа№ 910/15973/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Калатай Н.Ф.
суддів:            Поляк О.І. 
          Дідиченко  М.А. 
 
при секретарі           Рибчич А. В.

          
За участю представників: 
від позивача:                    Яковлєв О.С. - адвокат 
від третьої особи:          Пінчук Ю.А. - адвокат 
від інших учасників судового процесу:          не з`явились   

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 29.07.2020, повний текст якого складено 31.07.2020
у справі                     № 910/15973/19 (суддя Нечай О.В.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс»
до                                1. Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
2. Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Атол»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1   Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»
про                               визнання договору поруки припиненим з 02.07.2017

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» за договором поруки № 534 від 17.08.2004, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Атол», припиненим з 02.07.2017.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання за спірним договором поруки № 534 від 17.08.2004 є припиненими з 02.07.2017 в силу положень п. 5.1 спірного договору поруки та ч. 6 ст. 559 ЦК України в редакції, яка існувала станом на  02.07.2017, у зв`язку з тим, що кредитор - відповідач 1 не пред`явив вимогу до поручителя - позивача протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2020, повний текст якого складений 31.07.2020, у справі № 910/15973/19 у позові відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:
- як за умовами договору про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, на виконання якого укладений  спірний договір поруки, так  і за умовами мирової угоди, затвердженої судом у справі № 917/199/14, сторони погодили дію вказаного кредитного договору до повного виконання відповідачем 2 зобов`язань за цим договором;
- факт неналежного виконання відповідачем 2, як позичальником за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 910/2542/19 та № 910/17765/18, а також у справі № 917/199/14 про банкрутство ТОВ Науково-виробниче підприємство «Атол»;
-  відповідно до укладеного між відповідачем 1 та третьою особою договору про відступлення прав вимоги від 06.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3877, право вимоги до відповідача 2  за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004 перейшло до третьої особи, про що свідчить Додаток № 1 до Договору (Реєстр кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), відповідно до якого у відповідача 2, станом на 06.12.2019 рахується заборгованість за Кредитним договором, зокрема, зі сплати відсотків у розмірі 810  609,50 грн. та 28  323  464,70 грн., що свідчить про наявність невиконаного зобов`язання відповідача 2 перед відповідачем 1 за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004 до моменту передачі права вимоги третій особі, тобто до 06.12.2019;
- виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на 02.07.2017), слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем);
- договір про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, в тому числі й станом на дату - 02.07.2017, з якої позивач просить визнати зобов`язання за спірним договором поруки припиненими, є чинним; зобов`язання за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, в тому числі зі сплати відсотків за користування кредитом, позичальником (відповідачем 2) не виконане, при цьому заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004 стягнуто в судовому порядку, де солідарним боржником є позивач як поручитель за спірним договором поруки;
- згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/2774/17, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може;
- позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просить визнати припиненими зобов`язання за спірним договором поруки, тоді як судовим рішенням у справі № 910/2542/19, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004 в солідарному порядку, в тому числі з позивача, який був стороною (співвідповідачем) у згаданій справі, що суперечить одному із основоположних аспектів верховенства права, а саме принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).
Крім того, суд першої інстанції зауважив на тому що, з огляду на те, що станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (04.02.2019) зобов`язання позивача за спірним договором поруки продовжували існувати, що встановлено судовим рішенням у справі № 910/2542/19, до спірних правовідносин судом також застосовується редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції вказаного вище закону, згідно з якою « 4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання».
Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й при звершення до суду з цим позовом, а саме на те, що, оскільки як за умовами договору про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, так і за умовами мирової угоди, затвердженої судом у справі № 917/199/14, з огляду на те, що кінцевий строк погашення кредиту встановлений 31.12.2016, у відповідача 1 право на пред`явлення вимоги до позивача (поручителя) виникло з 01.01.2017, шестимісячний строк для пред`явлення такої вимоги, відповідно, сплив 01.07.2017, а спірний договір поруки є припиненим, відповідно, з 02.07.2017.
Щодо посилань суду першої інстанції на судове рішення у справі № 910/2542/19 апелянт зазначив про те, що вказаним судовим рішенням не досліджувалось питання припинення дії зобов`язань за спірним договором поруки, в тому числі й строку його дії, що підтверджується самим текстом цього рішення.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 справа № 910/15973/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Дідиченко М.А.
Ухвалою від 07.09.2017 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Дідиченко М.А.:
- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19;
- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 25.09.2020;
- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України  право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);
- призначено справу № 910/15973/19 до розгляду на 05.10.2020 о 15:20;
- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.
28.09.2020 до суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 25.09.2020 - примітка суду), в якому третя особа, з посиланням на те, що підстави припинення поруки, зазначені позивачем, виникли до ухвалення  судового рішення у справі № 910/2542/19, яким присуджено до стягнення, в тому числі і з позивача, заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.06.2004, на виконання якого укладений  спірний договір поруки, а відтак, фактично, встановлено чинність спірної поруки, що вказані факти не потребують додаткового встановлення та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі № 910/15973/19, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.  
Ухвалою від 05.10.2020 учасників справи № 910/15973/19 повідомлено, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19, призначене на 05.10.2020 о 15:20, не відбудеться, а справу № 910/15973/19 призначено до розгляду на 26.10.2020 о 16:00. 
Станом на 26.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідачі представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, подане відповідачем клопотання про розгляд справи без участі свого представника, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідачів за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник третьої особи проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

15.07.2004 відповідач 1 як банк та відповідач 2 як позичальник уклали договір про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 (далі Кредитний договір) (а.с. 27-32 т.1), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває позичальнику одну кредитну лінію, загальний розмір якої встановлюється відповідно до Графіку кредитування, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком пониження ліміту з кінцевим строком погашення до 14.05.2007 та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Додатковою угодою від 13.08.2004 (а.с. 32-36 т. 1) змінено назву Кредитного договору на Договір про мультивалютну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.07.2004 та викладено Кредитний договір  в новій редакції.
Додатковою угодою від 26.12.2014 (а.с. 38-39 т. 1) встановлено кінцевий строк повергнення кредитних коштів  31.12.2016.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 17.08.2004 відповідач 1 як кредитор позивач як поручитель та відповідача 2 як боржник уклали договір поруки № 534 (далі Договір поруки) (а.с. 38-39 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному об`ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань по сплаті процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, отриманими за Кредитним договором про надання боржнику кредиту загальним лімітом 19  575 000,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору.
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором в частині погашення процентів, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж об`ємі, що і боржник, у тому числі за сплату щомісячних процентів та підвищених процентів, неустойки за процентами.
За умовами п. 5.1 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпечувального зобов`язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя.
Порука припиняється з інших підстав, передбачених діючим законодавством України (п. 5.2 Договору поруки).
Згідно з п. 6.2 Договору поруки Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що:
- ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.02.2014 у справі №917/199/14 порушено провадження у справі про банкрутство відповідача 2 - ТОВ Науково-виробниче підприємство «Атол», а ухвалою від 15.05.2014 у вказаній справі визнано грошові вимоги AT «Банк «Фінанси та Кредит» - 1  218,00 грн. (1 черга), 95  492  257,55 грн. (4 черга), 253  498  830,97 грн. забезпечені заставою майна боржника;
- протоколом засідання комітету кредиторів ТОВ Науково-виробниче підприємство «Атол» № 4 від 02.09.2014 затверджено мирову угоду у справі про банкрутство, уповноважено голову комітету кредиторів підписати дану мирову угоду та зобов`язано боржника подати її на затвердження до Господарського суду Полтавської області;
- ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 затверджено мирову угоду у справі № 917/199/14, за умовами якої відповідач 2 взяв на себе зобов`язання задовольнити вимоги відповідача 1, відповідно до реєстру вимог кредиторів на суму: 95  492 257,55 грн. (вимоги 4-ї черги) у строк до 31.12.2016 та 253  498 830,97 грн. (вимоги забезпечені заставою) - позачергово, але не пізніше 31.12.2016;
- рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі №910/2542/19, серед іншого, солідарно до стягнення з відповідача 2, позивача та ТОВ «УАУ» на користь відповідача 1 присуджено 203  669  109,88 грн. заборгованості по сплаті відсотків за Кредитним договором. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що, оскільки умовами як Кредитного договору, так і мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 у справі № 917/199/14 кінцевий строк погашення кредиту встановлено до 31.12.2016, то у відповідача 1 (кредитора) в силу п. 5.1 Договору поруки виникло право протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором пред`явити вимогу до поручителя за Договором поруки, проте враховуючи те, що кредитор вказаним правом не скористався та не пред`явив протягом шести місяців з 01.01.2017 вимоги про виконання зобов`язань за Договором поруки до поручителя, Договір поруки є припиненим зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором, тобто з 02.07.2017.
З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд визнати зобов`язання за Договором поруки припиненими з 02.07.2017.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором, до яких за своєю правовою природою відноситься Кредитний договір, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Учасниками судового процесу не заперечується той факт, що кредит, обумовлений Кредитним договором, відповідач 1 відповідачу 2 видав, а останній має заборгованість перед відповідачем 1, зокрема, щодо погашення відсотків за користування кредитом.
Вказаний факт встановлений як  ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014, якою затверджено мирову угоду у справі № 917/199/14, так і рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі №910/2542/19. 
Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Частина 1 ст. 553 ЦК України встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Статтею 559 ЦК України (в редакції станом на 02.07.2017) встановлено, що:
- порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1);
- порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем (ч. 2);
- порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (ч. 3);
- порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4).
З матеріалів справи слідує, що єдиною підставою для визнання зобов`язань за Договором поруки припиненими з 02.07.2017 позивач вважає те, що така порука є припиненою, оскільки відповідач 1 протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором (31.12.2016), а саме з 01.01.2017 по 01.07.2017, відповідної вимоги до позивача не пред`явив.
Однак вищезгаданим рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі № 910/2542/19, учасниками якої є як позивач, так і відповідачі у цій справі, серед іншого, солідарно до стягнення з відповідача 2, позивача та ТОВ «УАУ» на користь відповідача 1 присуджено 203  669  109,88 грн. заборгованості по сплаті відсотків за Кредитним договором, тобто фактично визнано, що станом на дату винесення такого рішення (18.06.2019) порука за Договором поруки не є припиненою.
При цьому, щодо посилань позивача на те, що вказаним судовим рішенням не досліджувалось питання припинення дії зобов`язань за Договором поруки, в тому числі й строку його дії, що підтверджується самим текстом цього рішення, колегія суддів зауважує на тому, що при розгляді позовних вимог про стягнення з позивача у цій справі - ТОВ «Нафтохімімпекс» заборгованості за Кредитним договором, підставою для стягнення якої є саме  Договір поруки, суд в будь-якому випадку мав дослідити наявність або відсутності підстав для стягнення з ТОВ «Нафтохімімпекс» заявленої до стягнення заборгованості, тобто фактично встановити чинність/нечинність зобов`язань за Договором поруки станом на дату звернення позивача до суду з позовом у справі № 910/2542/19.
За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення в справі № 910/2542/19 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/15973/19, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені в справі № 910/2542/19, є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.
Також колегія суддів зауважує позивачу на тому, що задоволення його позовних вимог у цій справі - № 910/15973/19 фактично призведе до зміни судового рішення у справі № 910/2542/19, права на що суд при розгляді цієї справи не має.
З огляду на обставини, які склалися, позивач у цій справі не позбавлений захистити свої права шляхом оскарження судового рішення у справі № 910/2542/19 у апеляційному та касаційному порядку.
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» за договором поруки № 534 від 17.08.2004, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Атол», припиненим з 02.07.2017. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/15973/19 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15973/19.

Повний текст постанови складено:            28.10.2020

Головуючий суддя                                                            Н.Ф. Калатай 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                М.А. Дідиченко