ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 203/1701/19 (2а/0203/60/2019)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у справі № 203/1701/19 (2а/0203/60/2019) (суддя І інстанції – Казак С.Ю.)
за позовом ОСОБА_1  до  Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до  Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачеві. (а.с. 56-57)
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування скарги, посилаючись на положення ч. 2 ст. 122 КАС України, якою визначено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, вказує, що строк для звернення до суду ним не пропущений, оскільки предметом позову є не оскарження самої постанови про адміністративне правопорушення від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз, а оскарження дій суб`єкта владних повноважень – Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області щодо незаконності та обґрунтованості проведення перевірки та, відповідно, складання такої постанови, відтак суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України. Крім цього, посилаючись на положення Конституції України, позивач зазначив, що повертаючи позовну заяву, суд позбавив його права на ефективний судовий захист.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом  до  Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України (далі-відповідач) про визнання протиправними та скасування:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 18.12.2018 № 902/18/3;
- постанови у справі про адміністративне правопорушення від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз. (а.с. 4-5)
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1  до  Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення, в частині заявлених вимог про визнання протиправним та скасування протоколу про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2018 року № 902/18/3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (а.с. 30). Вказана ухвала не оскаржена та є чинною.
Також, 16 травня 2019 року судом постановлено ухвалу, якою адміністративний позов ОСОБА_1  до  Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України в частині заявлених вимог про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без руху, зокрема, з підстав пропуску строку на звернення до суду із позовом та надано десятиденний строк, який обчислюється з дати отримання зазначеної ухвали, для подання, в тому числі, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду. (а.с. 32-33)
На виконання вказаної ухвали від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 , посилаючись на положення ч. 2 ст. 122 КАС України, якою встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, вказав, що предметом заявленого ним позову є оскарження дій відповідача щодо проведення перевірки та, відповідно, складання постанови про адміністративне правопорушення від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз, відтак строк звернення до суду ним не порушений. (а.с. 40-41)
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено десятиденний строк для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з моменту отримання постанови, проте заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, з наведенням підстав щодо поважності пропуску такого строку та відповідними доказами як під час звернення до суду з позовом, так і на виконання ухвали суду про залишення останнього без руху позивачем подано не було. При цьому, подано заяву, в якій позивач посилається на те, що строк звернення до суду з позовом ним не пропущений. Суд зазначив, що позивачем не надано суду доказів на існування обставин, що заважали позивачу звернутись до суду з адміністративним позовом у строк визначений ст. 289 КУпАП.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
1. Щодо доводів позивача, вказаних як у поданій до суду першої інстанції заяві, так і апеляційній скарзі, що строк для звернення до суду ним не пропущений, оскільки предметом позову є не оскарження самої постанови про адміністративне правопорушення від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз, а оскарження дій суб`єкта владних повноважень – Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області щодо незаконності та обґрунтованості проведення перевірки та, відповідно, складання такої постанови, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього   Кодексу   та інших законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення може бути передбачена як самим КУпАП, так й іншим Законом.
Відповідно до ч. 2. ст. 26, 29,  ч. 1 ст. 31  Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.
Згідно з п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» складовими вихідних даних є: містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки; технічні умови; завдання на проектування (додаток Б); інші вихідні дані (додаток А).
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КУпАП передача замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів, будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, передбачення приладів обліку води і теплової енергії, а також заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта- тягнуть за собою накладення штрафу на головного архітектора проекту, головного інженера проекту, експерта, інших відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат, від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом оскарженої постанови позивач порушив: ч. 1 ст. 29, ч. 2 ст. 26: ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.
Постановлено визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 37400 грн. (а.с. 6)
Отже, наведене свідчить про те, що штраф на ОСОБА_1 накладений у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення, адміністративна відповідальність за вчинення якого передбачена самим КУпАП, а саме ст. 96-1, посилання на яку і містить постанова від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, у разі прийняття посадовою особою відповідача протиправної постанови по справі про адміністративне правопорушення належним способом захисту порушених прав особи є скасування такої постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому, в силу приписів ст. 286 КАС України, додаткове визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень не вимагається, оскільки це автоматично випливає із висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення та охоплюється задоволенням вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення із закриттям справи.
Таким чином, предметом спору в цій справі є правомірність постанови про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 96-1 КУпАп.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів позивача, що предметом позову є не оскарження самої постанови про адміністративне правопорушення від 13.02.2019 № 13/14/19-ф/пз, а оскарження дій суб`єкта владних повноважень – Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області щодо незаконності та обґрунтованості проведення перевірки та, відповідно, складання такої постанови.
2. Стосовно строку звернення ОСОБА_1 з позовом до адміністративного суду, колегія суддів вказує таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.
За приписами ч. 2 та 3 цієї ж статті строки для звернення до адміністративного суду, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.  
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови) 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Як вказувалось вище, предметом спору в цій справі є правомірність постанови про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 96-1 КУпАп.
З огляду на встановлені обставини колегія суддів зазначає таке.
Приписами ч. 1 ст. 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
13 лютого 2019 року посадовою особою Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 13/14/19-ф/пз, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96-1 КУпАп, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 37400 грн. (а.с. 6)
Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав особисто 14 лютого 2019 року, що підтверджується відміткою та його підписом у її відповідному рядку. (зв. бік а.с. 6)
Отже, про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався 14 лютого 2020 року, відтак строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення становить десять днів та, з урахуванням ст. 120 КАС України, починав обчислюватись з 15 лютого 2020 року, а закінчився 24 лютого 2020 року.
Адміністративний позов складений та підписаний позивачем 28 березня 2019 року, а поданий ним на відділення пошти 2 квітня 2019 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті. (а.с. 22)
Таким чином, адміністративний позов про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, поданий позивачем з порушенням строку звернення до суду, оскільки останнім днем такого звернення було 24 лютого 2020 року, тоді як на відділення пошти позов зданий лише 2 квітня  2020 року.
Заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом позивач не надавав та доказів щодо поважності причин пропуску цього строку не наводив. Не було подано ним і відповідної заяви та доказів на виконання ухвали суду про залишення позову без руху в цій частині. Доводи ж позивача, що строк звернення до суду ним не пропущений, як зазначалось вище, є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України.
3. Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що повертаючи позовну заяву, суд позбавив його права на ефективний судовий розгляд, судова колегія зауважує наступне.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотриманням вимог норм процесуального права, тому підстави для її зміни або скасування відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 272, 286, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у справі № 203/1701/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
    
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Сафронова 

                            суддя                                                            Д.В. Чепурнов